- Odejdi, Safo. - Přestaň.
Není to tvoje akce!
- Danyo, přestaň. - Odejdi.
- Přestaň. - Ať odejde.
Fakt neuctivý.
Nikomu neříkám, aby odešel. Pokud někdo chce, může.
Opravdu mluvíme o autech?
Koho zajímá, kdo řídí jaké auto?
Už to překročilo meze.
- Styďte se, lidi! - Teď vypadáš hloupě.
Fakt hloupě. Vypadáš směšně.
Hloupější konverzaci jsem neslyšela!
S takovými se přátelit nebudu!
Mluv na ni. Nedívej se na nás. Ona si začala.
SAFA SIDDIQUI
Už to není přátelství, začíná to být šaškárna.
Budu muset ukončit párty. Mrzí mě to.
Já taky odejdu. Nejsem spokojená se vším, co se tu děje.
Když budeš taková, nebudeš mít přátele.
Je mi to jedno.
Zůstaneš se svýma birkinkama a Lamborghini.
Je ubohá.
Safa přišla zničit akci LJ a podařilo se jí to.
Nechte ji samotnou s její toxickou energií a užívejte si to.
Malej had.
Někteří lidé se tak moc chtějí zařadit do společnosti.
Tak moc, že si pronajmou svůj životní styl.
Svoje auta, outfity, osobnosti.
Po tom, co se stalo, jsme šli ven
a já se rozhodl, že zavolám Fahadovi,
kdyby náhodou došlo k nějakému nedorozumění,
protože já o peníze nikdy neprosil.
- Čau, brácho. - Čau, chlape.
Jak to jde?
Dobrý. Brácho, měl bys promluvit se svojí ženou.
Vejde rozohněná a z ničeho nic řekne:
„Proč prosíš mýho manžela o peníze?“
- O tom jsem vůbec neměl tušení. - Žádal jsem tě, abys mi dal peníze?
Nevím, co se právě stalo. Ani tam nejsem.
- Řekni jo nebo ne. - To je všechno, co chci vědět.
- Prosil jsem tě o peníze, nebo ne? - Řekl jsem ti, že ne.
Bliss mě dostal do úzkých, protože nikdy nepoužil slovo peníze.
Dobře, chlape.
Chtěl jsem to slyšet od Fahada. Nicméně tohle určitě ovlivní náš vztah.
LESK DUBAJE
DŮM HASSANA A MONY
Dnes pořádám oběd u sebe doma a pozvala jsem Krise a Briannu.
MONA KATTAN PODNIKATELKA
Jeho matka Gilda je ve městě.
Přijde Zeina a Hanna a máma s tátou.
- Co si myslíš o prostírání? - Krásné.
Jsem moc ráda, že se k nám přidáš.
Děkuju. Já jsem ráda, že poznám tvé přátele.
Děkuju, mami.
Setkání vašich přátel a vašich rodičů vás dost sblíží.
Tak jsem moc ráda, že přijdou.
Včera jsi nebyla na mírové párty.
- Nojo. - Jo.
- Bylo to fajn? - Zajímavé.
Začalo to opravdu hezky, ale pak se z toho
- najednou stal chaos. - Jo.
- A zkazili to. - Fakt? Kdo?
Safa byla na LJ naštvaná za to, co se stalo.
- Safa tam byla? - Jo.
- Přišla ke konci. - Až na konec.
Jsem ráda, že Safa šla na akci LJ.
Věřím, že šla věci urovnat.
A Ebraheem se snažil být milý, ale mělo to opačný účinek.
Říkal: „Co kdybychom Safu a Danyu usmířili?“
Nevím, co se stalo. Úplně jsem vypnula a nedokázala jsem to řešit.
- Bylo to hloupý. - Strašný.
Skončilo to rychle. LJ to zabalila a všichni jsme odešli.
Fakt?
Myslím, že Safa svou přítomností
některé lidi vyprovokovala a ti ukázali svou pravou tvář.
Když už mluvíme o Safě a tak, mluvily jste spolu?
- Jak to s vámi vypadá? - Mluvily jsme spolu a…
Potřebuje to čas.
Řekni, kdybys potřebovala jakkoliv pomoct.
Opravdu se chci jen pokusit urychlit
proces smíření Farhy a Marhy.
Pojďme si popovídat o budoucnosti. Krisi, vy jste už téměř rok manželé, že?
- Ano. - Myslím, že je na čase si pořídit dítě.
Brianna chce mít dítě, já taky.
- Ano. - To chceme.
Vím, že máma a Brianna spolu mluví…
Jo.
…o určitých věcech, od kterých se držím dál. Máte tady ocet?
Mám tu spoustu octa.
Gilda, Krisova maminka, mi řekla, jak mít kluka.
V daný čas
uděláte určité věci s jedlou sodou.
Ale tak nějak se to stalo pro mě spíš otravou.
- Ocet, jestli chceš holku. - To je pro holku?
- Jedlá soda pro kluka. - Opravdu?
Jo.
V téhle metodě je toho hodně. A já už jsem byla dost vystresovaná.
Ať to bude cokoli, budu šťastná.
V arabštině říkáme: „Co je ti dražší než tvé dítě?
Dítě tvého dítěte.“
- Přesně. - To říkával můj otec.
- Jo. - Je to tak.
Irácky „Lib al lib“.
- Což znamená „semeno semene“. - Jasně.
Kdy odjíždíte do LA?
- Zítra. - To nepřijdete na mou událost.
- Smutním. - Mrzí nás to.
Bude to úžasné. Hrozně se těším.
Je to první uvedení mojí značky vůní Kayali poté,
co jsem se snažila se osamostatnit,
a jsem moc ráda, že všichni přijdou.
Opravdu se těším.
DŮM EBRAHEEMA
Toto je poslední večer před svatbou.
S nikým jiným než s matkou bych tento večer nechtěl strávit.
- Těšíš se? - Jsem trochu nervózní.
Chci, aby vše probíhalo hladce. Žádné nepříjemnosti.
Chápu.
Moje pocity, že strávím zbytek života
s člověkem, který si mě zaslouží,
jsou pocity, které nedokážu popsat slovy.
Jsi připravená mít v domě snachu?
Čekala jsem na to tak dlouho.
Ať se stane cokoli, vždy budeš mou první dámou.
- Tvou první láskou. - Mami.
Mám takovou radost.
To, že se můj syn ožení, na věcech nic nemění.
Vždycky mi byl blízký. V srdci je pořád dítě.
Vůbec mě to neznepokojuje.
Mám pro tebe malé překvapení. Fotky.
Fotky?
Chtěl jsem tento večer strávit vzpomínáním na naše společné chvíle.
Tak jsem vytáhl své dětské fotografie.
- Proč jsem brečel? - Žárlil jsi.
Karta se obrátila. Pamatuješ si můj první byznys?
- S Ameerem. - Wheelies. Jo.
Říká se, že fotka vydá za 1000 slov.
Pro mě vydaly za víc než milion slov.
Když jsem byl dítě, staly se určité věci.
Když jsem chodil do školy, šikanovali mě.
Když jsem byl malý, pořád mě šikanovali.
Říkali o mně, že jsem maminčin mazánek.
Nemám rád, když za mnou někdo přijde
s tím, že to, co mám na sobě, není pro chlapy.
Proč si lidi nemůžou nosit, co chtějí?
Důvod, proč jsem to nikdy neřekl tobě nebo taťkovi je, že vidím, že to lidi,
když mluví o něčem traumatickém z jejich života,
používají jako zbraň. A to aby řekli,
že jsou takoví, protože se jim to a to stalo.
Jo.
Při prohlížení fotek jsem si na to vzpomněl.
To je v pořádku, zlatíčko.
Přijal jsem to, že mě šikanovali, a pokračuju dál.
Nenechám se ničím rozhodit.
Nepřemýšlej o tom.
Už je to pryč a už tě to nebude trápit.
Už ti to neublíží. Nic ti neublíží.
Když Ebraheem myslí na to, co se mu stalo, je plný emocí,
ale to mu nebrání v tom, aby uspěl.
Nedokázal bych být bez tebe.
Ebraheeme, tvé manželství nic nezmění.
Stále jsi v mém srdci a v mé mysli.
Neodcházíš pryč. Jen si obohacuješ život.
Strávit ten den s matkou byla
ta nejlepší rozlučka se svobodou, o jaké člověk sní.
DŮM FAHADA A SAFY
Dnes Fahad odjíždí do Indie.
Je mi hrozně smutno. Nesnáším, když odjíždí.
- Nemůžu uvěřit, že odjíždíš. - Mám práci.
Pokaždý, když jedeš do Indie,
je to na několik měsíců. Mám malinký děti.
- Chceš se přestěhovat do Indie? - Ne.
Víš, že o tom nehodlám mluvit.
Nevím, proč na mě pořád tlačíš, abych se tam přestěhovala.
Nechci. S dětmi je to fakt těžký.
Musím také myslet na ně a jejich stabilitu.
Indii zbožňuju a moc ráda tam jezdím,
ale nemůžu rozhodit náš život.
Nemůžeme přece pořád jezdit tam a zpátky.
Opravil jsi tam vůbec už ten statek?
- Podívám se na něj. - Říkal jsi, že ho opravíš.
Musím tam pro to být, ne?
Máme rodinný statek.
Plánujeme ho zrekonstruovat, protože od smrti mé maminky
se o něj nikdo nestará, takže do něj vrátíme život.
Možná tam vezmeme Alinu a Ayanu a vytvoří si tam nějaké vzpomínky.
Víš o všem, co se mi děje. A teď se toho dělo tolik.
Ani to se Zeinou jsme nevyřešily.
- A… - Setkal jsem se s ní.
Prý s tebou brzo bude mluvit. Dej tomu čas.
- Nemám ráda čas. - Není to o lusknutí prstu.
Nemám ráda čas, prostor a tvoje stěhování.
Je toho fakt hodně.
Fahad odchází, Zeina a já jsme to nevyřešily.
Cítím se tak osamělá a zranitelná.
Tam jsem dal boty.
Podívejme se, jestli něco vypadá podezřele.
Co děláš?
Jen kontroluju.
Vždy je potřeba radši kontrolovat. Hlavně zavazadla.
- Nevěříš mi nebo co? - O to nejde.
Kontroluju tvoje věci. Je to moje právo.
Je zvláštní, když se takhle chová.
Nevím, co hledá. Nemám ponětí.
Půjdu na tu plastiku, až budeš pryč.
Jsou věci,
na který jsem řekl ne. A to znamená ne. Nedá se to změnit.
Chci maminkovskou proměnu.
Budu šťastnější. Chci, aby s tím souhlasil.
- Říkala jsem ti, ať nejezdíš do Indie. - Jo, ale jde o práci.
Podle mě to je nesmysl.
Když nejde o zdravotní důvody, je to zbytečné. Je to tady.
Nic jiného se měnit nemusí.
- Nechci, abys odjížděl. - Andílku, to neříkej.
Mohla bych s tebou?
Alina je Fahadova malá princezna a on je její král.
On je její pravá láska.
Takže když odjede na několik dní, týdnů nebo měsíců,
je to strašně těžký, protože ji musím
pořád rozptylovat a to je strašně těžký.
- Kdo je tátův nej přítel? - Já.
Přesně. Jsi smutná, andílku? Koukni na mě. Pojď dolů.
- Jseš moje nej kamarádka? - Jo.
Když vychovávám rodinu v Dubaji
a musím cestovat do Indie, není to snadné.
- Miluju tě. - Já tebe taky. Opatrujte se.
Musím to nějak vybalancovat.
ABÚ DHABÍ – SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Dnes je největší a nejdůležitější den mého života.
Můj svatební den.
Svatba se koná v Abú Dhabí. To je rodné město mé ženy.
Pozval jsem všechny své přátele včetně Krise.
Ale nemůže přijít, je mimo zemi.
Dnes je den D.
Ebraheem se bude ženit a všichni se moc těšíme.
Ženich je tu. Gratuluju.
Naše zvyky a tradice zde a v Perském zálivu jsou takové,
že ženy na svatbě sedí odděleně.
Bůh vám žehnej.
Zaopatř ji a kéž má děti.
- Děkuji. - Mám z toho radost.
Děkuji.
Tvoje žena má docela seriózní práci, že?
- Pracuje… - Ve financích.
Jak to chceš zvládnout s dětmi?
Řekla, že když otěhotní, odejde z práce.
Například já s Monou si ve většině věcí rozumíme.
Ale myslím, že zrovna teď děti nechce.
Obává se spousty věcí. A jednou z nich je práce.
My už děti máme a teď chce žena začít pracovat.
Všichni máme ambiciózní manželky, že?
Podle mě je důležitý pochopit, jak tyto ambice
zapadají do vašich plánů. A myslím, že vy máte vše
dohodnuto s dostatečným předstihem,
což podle mě zabrání mnoha problémům.
Byl jsem rád, že mohu sedět s přáteli
a mluvit o důležitých tématech týkajících se manželství.
Každopádně, dnešek je o vás.
A my vás podpoříme, ať se děje cokoli.
Je pomalu čas zahájit svatbu.
Já jsem nadšený a všichni se na svatbu těší.
Přišla jsem oslavovat s Ebraheemem a Hamdah.
Moc se těším. Miluji radostné události, svatby, setkání.
Právě jsme dorazili na tuhle překrásnou svatbu
a jsme nadšení, že oslavíme mýho nejlepšího přítele.
- Páni. - Hezký.
Opravdu jeho styl. Černá a bílá, že?
Ať jsou naše setkání vždy radostná.
- Dá-li Bůh. - Nebyla jsi na párty LJ.
Hned jsem volala Lojain a řekla jí všechno, co se stalo.
Každičkou věc.
Milionkrát děkuji Bohu,
že jsem nebyla u událostí, o kterých jsem slyšela.
Abych byla upřímná, myslím,
že se Safa snažila být v hadím oblečku vtipná.
Ne. Přišla, jako by chtěla napadnout LJ. Vypadala,
jakože tam přišla něco zničit.
Když je mezi lidmi drama, měli by si ho vyřešit mezi sebou.
Skupina není to pravý místo,
kde řešit, kdo a co řekl.
- Vede to k dramatu. - Vyhrotilo se to.
Fakt rychle se to vyhrotilo. Říkala jsem si: „Co se to tady stalo?“
Myslím, že se Mona snaží ospravedlnit to, co Safa udělala,
ale je tak těžké ospravedlnit nebo bránit kamarádku, když se tak mýlí.
Safa má problém.
Myslí, že je jediná bohatá holka na světě.
Ale není.
Safa se chová tak, že zapomíná, že sedí s lidmi,
kteří vlastně v životě nic nepotřebují, a navíc jsou poměrně bohatý.
Nikdo by o lidech takto mluvit neměl.
Nepouštějme se do toho.
- Souhlasím. - Jsme na svatbě
tvýho nej kámoše. Všichni se chceme bavit.
- Přesně. - Dost. Co se stalo, stalo se.
A dnes jsme tady na oslavě Ebraheema a Hamdah,
takže bychom se měly dobře bavit, ne to jen říkat.
Nevěsta přichází v průvodu.
- Běž si pro ženu. - Chlape.
- Teď mám jít? - Běž.
Jdu si pro svou ženu.
Vešel jsem tam s otcem a se strýcem a bratrem nevěsty,
abych poprvé viděl Hamdah v bílých šatech.
Příchod ženicha se vždy oznámí,
aby si ženy mohly kdyžtak obléct zpět hidžáb.
Byla to svatba jako z pohádky.
Zdá se mi, že jsem na jeho svatbu čekala celý život.
Moc jim to spolu sluší.
Bůh jim žehnej.
Když jsme spolu tančili ploužák a já v jejích očích viděl lásku
a radost, uvědomil jsem si, že je mojí ženou a bude matkou mých dětí.
O tomto dni jsem v životě tolikrát snil. A byl prostě dokonalý.
Ať vám Bůh žehná a přinese vám štěstí.
Tancovali jsme celou noc, jedli jsme výborné jídlo a sladkosti
a všichni jsme oslavovali Ebraheema a Hamdah.
DUBAJ – SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
DŮM HASSANA A MONY
Dnes jdu k Moně,
kde bude i její manžel Hassan a Lojain Omran.
Tohle je skupina, která je mi nejbližší. Mona, Hassan, LJ. To je vše.
Moc vám děkuji, že jste přišli.
Opravdu mám pocit, že jsem se s LO a LJ sblížila,
a proto jsem se rozhodla pozvat je k nám,
abychom si popovídali o věcech, které jsou pro mě opravdu důležité.
- Líbila se vám svatba? - Jo.
- Bylo to hezké. - Bavila jsem se.
Mimochodem, vdala jsem se třikrát a nikdy jsem neměla bílé šaty.
Fakt?
Já vždy říkám: „Když se dívka vdává,
nikdy by neměla vynechat bílé šaty.“
Moc mě mrzelo, že LO nikdy nenosila bílé šaty.
Mám pocit, že každá žena
by měla mít krásné fotky z těchto výjimečných chvil.
Jaké to pro tebe je, Lojain, mít děti
a být tak zaneprázdněnou ženou?
Máš pocit, že tě to zpomalilo?
- Přišlo ti, že se nemůžeš soustředit? - Vůbec.
Dceru jsem měla v 17 letech.
- Páni. - Jo.
Pak se mi v 19 letech narodil syn, což bylo v době maturitních zkoušek.
Ale myslela jsem na to, že mě nic nezastaví.
Musela jsem dokončit střední, jít na univerzitu.
Cítila ses potom víc odhodlaná?
Když do vašeho života vstoupí dítě, změní se váš smysl pro odpovědnost.
Změní se váš pohled na život i sebe sama.
- To je pravda. - Pro mě to byla výzva.
A to mě posílilo a udělalo ze mě to, čím jsem.
Děkuju Bohu, jsem na to tak pyšná.
Na co všechno jsi nebyla připravená?
Neexistuje být připravený nebo nepřipravený.
- Prostě se to stane. - Můžeš to říct znovu?
Ráda se připravuji na všechno.
Nic se nezmění. Všechno zůstane stejné.
- Jen přijde nové požehnání. - A tvůj život bude sladší.
- Doufejme. - To všechno zní krásně.
Zní to opravdu hezky.
Myslím, že se musíme ještě hodně učit, než se začneme snažit o děti.
A Hassan se musí naučit měnit plínky.
Víš co? Něco jsme dřív plánovaly.
- Jo. - Takže to teď zkusíme.
- Jo. - Panečku.
Hassan touží být otcem, ale má toho ještě hodně před sebou.
- Ne, to já. - Jseš rychlá, Mono.
Přinesla jsem Hassanovi roztomilé miminko, které se zrovna pokakalo.
Je čas naučit se měnit plenky.
Bože. Dobře.
- Tohle rozhodně není moje dítě. - Miláčku, takhle se dítě nedrží.
Jen při pomyšlení na to, jak držel dítě, mám zlé sny.
Kdybych o tomhle věděl, podíval bych se na tutoriál na YouTube…
- Ne. - …předem.
- Takhle ne. Dospod. - Takhle ne.
- Dospod? Sem? - Přesně.
- Jo. - Pod zadeček.
- Neumí ani vyměnit plenku! - Ne!
Takhle ne. Udělal jsi to celé špatně.
Vůbec mu to nešlo.
Pokud byla Mona ochotná mít dítě, teď od toho úplně upustí.
Tohle falešný evropský dítě nemůžu brát vážně.
- Kdo ti dovolí sáhnout na skutečný dítě? - Je to hračka.
Jsem zaměřený na konečný cíl a ne na věci mezi tím.
Jakmile ta šaráda skončila, vzal jsem dítě, vrátil ho zpátky
a šel jsem pryč.
Je požehnáním, když je s tebou u toho manžel.
Díky tomu je to úplnější. Tohle já neměla.
Protože v mém případě se Lana narodila asi měsíc poté,
co můj muž zemřel.
Jo.
Vždycky jsem si představovala, jak s mým manželem vychováváme děti.
Už je to sedm let, co jsem bez svého zesnulého manžela.
Ale myslím, že to musím nechat jít.
Pokud chci ve vztahu pokračovat, musím někde začít.
S Hasnainem už nějakou dobu chodím.
Zdá se, že máme velmi vzácné pouto,
i když to na dálku není úplně lehké.
- Je tak zlatá. - Tojo.
- Chystám pro ni překvapení. - Jaký?
Připravovala jsem to celý rok. Tak doufejme, že to vyjde.
Panebože, jsem nervózní. Mám pocit, že vím, o čem mluvíš.
- Možná. - Musí to být ono.
LO je ten nejzlatější člověk,
takže jakékoliv překvapení, které od ní dostane, bude určitě milé,
pozorné a úžasné.
Potom, co mě DJ Bliss požádal, abych s ním zazpívala na pódiu jednu píseň,
jdu dnes za DJem Blissem do studia,
abychom vyzkoušeli můj hlas a text.
- Ahoj. - Ahoj, LJ.
- Jak se máš? - Jak to jde? Dobrý?
Podívej, koho mám s sebou. Mám tu svou kočičku.
Ahoj Lucky. Přinesla sis Luckyho v birkince?
Nemohla jsem ho nechat samotnýho. Doma nikdo nebyl.
Chudáček Lucky.
Byl sám doma a pak se na mě podíval
a udělal takový roztomilý obličejík.
Tak jsem si říkala, že jde se mnou.
- Jak jde příprava? - Dobře.
- Mám píseň, na které pracovat. - Fakt?
Je hezký mít něco svěžího, mladistvýho,
- Jo. - plnýho energie.
Dobře, poslechněme si pár…
- Líbí se mi. - Líbí?
Jsi poprvé ve studiu?
- Poprvé. - Fakt?
- Všechno je jednou poprvé. - A nebude to naposled.
Je to pro mě nový a jsem trochu nervózní,
protože nevím, jak bude znít můj hlas.
Nasaď si sluchátka. Kouknu na tvůj hlas zevnitř.
- Jedna, dvě, jedna, dvě. - Slyšíš mě?
- Jojo. - Supr. Zazpívej třeba…
Ještě.
Poleťme Poleťme vzhůru
Dozkoušeli jsme.
- Bude to spousta práce. - Myslím, že pro začátek dobrý.
Nejdůležitější je, abychom si to všichni užili.
Přesně.
Mám pocit, že LJ touží být umělkyní, takže jsem nadšenej.
Dnes oslavujeme novomanžele.
Je to posvatební oběd, který jsem připravila
pro svého nejlepšího přítele Ebraheema s našimi přáteli a rodinou.
Jsem opravdu ráda, že po svatbě uvidím Ebraheema a Hamdah.
Doufám, že ji poznám lépe. Je tak milá.
- Jak se vám daří? - Zatím dobře.
- Jo? Těšíte se na oslavu páru? - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
- Vítej, naše krásná nevěsto. - Gratulujeme. Ahoj.
Můžu něco říct? Už mám oslavování Ebraheema dost.
Byli jsme v Al-Ule, na svatbě a teď jsme zas na obědě.
Bude ještě něco?
Chci vám poblahopřát, Ebraheeme a Hamdah, k vaší nové cestě.
„Co Bůh spojil, ať člověk nerozděluje.“
Ve vašem manželství si tento citát vždy připomínejte.
Já a Marwan jsme spolu díky Bohu už osm let
a jsme nejšťastnější…
Ne nejšťastnější. Jasně, že všechny páry mají…
To je normální.
Nevytvářej v nich dojem, že manželství je vždy růžový.
Myslím, že dokonalý manželství neexistuje.
Učíte se z chyb i z dobrých věcí.
A nakonec se budete vzájemně respektovat.
A jste na dobrým místě.
Během toho krásnýho oběda jsem se rozhodla něco oznámit.
Jako velmi nezávislá žena… Můj manžel to ví.
Ráda pracuji pro sebe, ráda vydělávám vlastní peníze.
Já a Ebraheem začínáme Besties Café.
Chci vám dát své požehnání. Přeju vám hodně štěstí.
Udělejme z Besties Café nejlepší kavárnu.
Jsem rád, že může podnikat,
pokud se bude podílet na věcech doma.
- Plácneme si. - Já si říkal: „Počkat…“
Bliss nám konečně oznámil, že nám dává svoje požehnání,
což byl ten nejlepší pocit na světě.
Teď vám něco řeknu.
Pracuju na dalším projektu.
Bliss nemá ani tušení. Nevím, jak bude reagovat.
Jsem hrozně nervózní z toho, co řekne.
Panečku.
To, že jsem tady, mi připomíná svatbu s Hassanem
a celou tu cestu hledání toho pravýho partnera.
- Není to lehký. - To vůbec.
Hlavně dnes.
- Tojo. - Fakt těžký.
Je těžké najít toho pravého partnera.
A i když najdete někoho, o kom si myslíte, že je ten pravý,
nic není zaručeno. Nikdy.
Poprvé jsem požádala o rozvod, když mi bylo 18 a byla jsem těhotná.
Většina žen by neřekla, že chtějí rozvod.
Říkaly by si: „Co tomu řeknou lidé? Co řekne moje rodina?
A co moje děti, co tohle a tohle?“ Když nejste spokojeni…
Myslela jsem na sebe a své děti, až vyrostou a uvidí,
že jejich máma a táta nejsou šťastní. Co je to za život?
Jedním z důsledků rozvodu bylo, že děti se mnou nežily.
Problémů bylo hodně. Obě rodiny byly zapleteny.
Začalo to být fakt ošklivé.
A ze strachu o své děti
jsem se jich dočasně vzdala.
Zajímalo by mě, proč se muži žení čtyřikrát.
Najdou čtyřikrát tu pravou?
- Každý je v jiné situaci. - Můj zesnulý manžel se oženil třikrát.
Je to normální.
- Chci to vysvětlit. - Proč?
Polygamie existovala i před islámem.
Islám to omezil na čtyři manželky
- pod podmínkou, že budete spravedliví. - „Podmínkou.“
Ke každé ženě musíte být spravedliví, což je nemožný.
Jde tedy jak o dovolení, tak o nedovolení.
Podle islámu je přípustné a legitimní vzít si čtyři manželky.
Všechny podmínky mají ovšem své normy.
Třeba když jste ženatý a vaše žena nemůže mít děti,
můžete si vzít druhou ženu a mít děti s ní.
A v tomto případě by došlo k dohodě mezi oběma stranami.
Ale je mi líto. Muslimové tady, co si berou čtyři manželky
- nejsou spravedliví. - Jo.
Nedodržují tu podmínku.
Nejsem proti ničemu, co se týká práva šaría.
Ale i právo šaría má své podmínky.
Bohužel většina mužů tady,
kteří si berou více než jednu ženu,
to dělá proto, že nikdy nemají dost.
Říkají si: „To mám jíst jenom kabsu?
Jeden den budu jíst kabsu a druhý den špagety.“ Jako fakt?
Můžu si prosím na dvě minuty půjčit Ebraheema a Danyu? Prosím.
- Hned jsme zpátky. - Dobře.
Po tom, co se stalo se Safou,
je možná načase, abych se vrátil ke své mírové misi.
Zkusím přimět Zeinu a Ebraheema, aby si promluvili.
Nadhodím to téma a uvidím, co řeknou.
Pamatuješ, jak Safa všechno zničila?
Ona je vlastně všude příčinou problému.
A vím, že jste měli problém se Zeinou,
ale pokud chceme být dobrými lidmi a usmířit se,
musíme se usmířit se správnými lidmi.
Myslím, že je dobré
se usmířit nejdřív se Zeinou.
Nevadí mi usmiřovat se. Nerad mám nepřátele.
Nebude to však na úkor mé důstojnosti.
Mně to taky nevadí.
Když se mnou bude chtít mluvit, budu ráda.
Věřím, že se Zeinou začneme znovu v míru.
Dost. Opravdu to za to nestojí.
- Můžu jít za ní. - Promluv s ní.
Půjdu za ní.
- Pokud ji zítra potkáš na akci Mony… - Je tu šance…
Můžeš jí říct, jestli to můžeme napravit.
Někdo to musí udělat.
Zítra jdeme na Moninu událost.
Pojďme je dát dohromady, ať spolu mluví. Skončeme s tím.
Mona mi zavolala. Řekla,
že mě vezme na projížďku, aby mi změnila náladu.
Nevím, kam jedem.
- Ahoj. - Ahoj, kočko.
- Tak ráda tě vidím. - Jak se máš?
- Moc jsi mi chyběla. - Jak se máš?
Fajn. Už je mi líp.
Naposledy jsem se Zeinou mluvila u sebe doma
a z jejího hlasu bylo zřejmý, že jí Safa opravdu chybí.
- Co se děje? - Jen tě bereme na jedno výjimečný místo.
Opravdu? Kam jedeme?
- Za chvíli ti to řeknu. - Jasně.
Dnes večer se chystám Zeinu překvapit.
Odvezu ji k Safě domů. Musí se znovu sblížit.
Jak ses měla?
Měla jsem hodně příprav na zahajovací večírek.
Je to ta největší sázka na Kayali, jaká tu kdy byla.
Doufejme jen v to nejlepší.
Kam mě to bereš?
Beru tě k Safě domů.
Dá se tu katapultovat?
Co chceš katapultovat? Mě?
Chvíli jsem měla pocit, že nejsem připravená.
Ale myslím, že jsem si nechala dost času,
abych to dokázala se Safou vyřešit. Opravdu mi chybí.
Nesnáším tuhle situaci. Stresuje mě.
Vážně chci, abyste se viděly.
Tak jsem to chtěla zkusit urychlit.
Děkuju za tvou iniciativu.
Mona přátelství skutečně rozumí. Myslela to dobře.
Jsme tu.
DŮM FAHADA A SAFY
Právě jsme dorazily do Safina domu a nechávám Zeinu jít samotnou.
Věřím, že by si lidi měli své problémy řešit v soukromí.
Překvapilo mě to. Ale byla jsem tak šťastná, když jsem ji uviděla.
- Pojď. - Ty pojď dovnitř.
Pojď si sednout sem.
- Pojď dovnitř. - Jsou děti v posteli?
Sedni si.
- Co to děláš? - Páni. To je tak pohodlný.
Co děláš?
Je pozdě večer, chystám se jít spát
a ona mi říká, abych si sedla na zem.
Je příjemný se občas dotknout země.
- Moc jsi mi chyběla. - Bylo mi smutno, když jsi byla pryč.
Protože nemám mnoho přátel,
mám opravdu ráda ty, které mám, a jsem na nich závislá.
Co to do tebe vjelo? Odkdy jsi tak vážná?
Dobře, byla jsem naštvaná. Ale stejně…
Chtěla jsem,
abys o tom, co se stalo, opravdu popřemýšlela.
Protože chci, abychom se tomu v budoucnu vyhnuly.
Věřím, že jsem si nechala dost času, abych se s tím srovnala
a abychom se vrátily tam, kde jsme byly.
- Jsem ráda, že jsi za nás bojovala. - Víš, že tě mám ráda, že jo?
Jsi pro mě víc než přítelkyně. Jsi moje sestra.
Byl to pěkný rozhovor.
A popravdě to byl dobrý pocit. Chyběla mi.
- Fahad odjel do Indie. - Odjel? Řekl mi, že odjíždí.
Je mi tak smutno. Nesnáším, když odjede.
Cítím se strašně osaměle.
Nesnáším, když je Fahad pryč.
Kvůli nedávnýmu porodu nemám hormony pod kontrolou.
Chci trochu víc lásky.
Přemlouvá mě, abych se přestěhovala.
Chceš mě nahradit indickou Farhou?
Farhanou.
Postaráme se o to, aby všichni věděli a viděli,
že Farha a Marha jsou zpět.
- Jak uděláme comeback? - Jaký comeback?
Chceš, abychom tam přistály padákem? Vrtulníkem?
Mám tě ráda. Strašně jsi mi chyběla. Děkuju.
- Já taky. - Mám tě moc ráda.
Farha a Marha jsou zpátky!
DUBAJSKÉ MEZINÁRODNÍ FINANČNÍ CENTRUM (DIFC)
Dnes uvádím na trh svou novou vůni.
Juchú.
Tohle je naše první uvedení na trh od doby, kdy jsem se všem svěřila,
že se chci víc osamostatnit.
Je tu spousta nadšení, ale taky velký tlak
na splnění a překonání očekávání.
Mám radost, když vidím úspěšnou nezávislou a silnou ženu.
Nejmenší, co můžeme udělat, je sdílet s ní tu radost
a podpořit ji.
Ahoj, zlato. Ráda vás vidím, lidi.
Ahoj.
Všechny jsem na tu událost pozvala.
Jsem trochu nervózní, protože posledně naše společné setkání nedopadlo dobře.
Dnes bychom jen měli jíst zmrzlinu,
stříkat se parfémem, usmívat se a fotit.
- Je to tu hezky uspořádaný. - Tojo. Bůh to chtěl.
Vždycky chodíme včas, ale tentokrát přijdu pozdě,
protože se chystám slavnostně vstoupit.
Jsme Farha a Marha.
- Ahoj. - Ahoj.
- Čauky! - Ahoj!
Jako by přišly Raya a Sakina.
- Farha a Marha jsou zpátky! - Jo, jsme zpátky!
Vítejte!
Mysleli si, že nás rozdělí, že? Hádejte, co?
Jsem ráda, že jste se opět sblížily a že jste zase spolu.
Děkujeme ti za ten poslední impulz.
Jsem opravdu ráda, že ten extra impulz pomohl Zeině se udobřit se Safou.
Chci vám všem poděkovat,
že jste tu se mnou,
abychom oslavili tento výjimečný okamžik,
a připíjím i na to, že Farha a Marha jsou zas spolu!
Jó!
Viděla jsem, že Danya přestala zvedat sklenku u slov „Farha a Marha“.
- Na zdraví Farhy a Marhy! - Na zdraví.
Koho to zajímá? Dobře pro vás.
Můžu něco říct?
- Jasně. - Vždycky.
Jsem ráda, že jsem dnes u týhle výjimečný události.
A jsem moc ráda, že Zeina a Safa jsou zpátky.
- Farho a Marho, chyběly jste nám. - Děkujem.
A chci, abyste věděly, že v tom, co jsem minule řekla,
nebyl žádný zlý úmysl. Už nikdy nic takového neudělám,
i když mám občas tendenci říkat věci bez přemýšlení.
Ale poučila jsem se z toho.
Hodně pro mě znamená, že to teď říkáš…
Mám tě ráda.
…přede všemi. Moc ti děkuji.
Slova „omlouvám se“ nejsou o odvaze nebo sebevědomí.
Ale o uvědomění a vnímavosti. Způsob, jakým LJ řešila situaci…
- Farhano, chceš k tomu něco říct? - Panečku.
Nikdy jsme neměly v úmyslu to udělat.
Myslela jsem, že se tomu zasmějeme,
že se uklidníš a nebudeš takhle vyvádět.
Příště, prosím, žádné bouřlivé hádky, jo?
Příště to nedělej.
Pojďme se teď společně vyfotit.
Chci společnou fotku velké šťastné rodinky. Pojďme.
Mám zatím velkou radost z účasti.
Tahle událost je úžasná. Všichni mí přátelé jsou tady.
To, že se sešli, aby mě podpořili, pro mě hodně znamená.
Ahoj, všichni.
Chtěla jsem vám poděkovat za to, že jste tady.
Chci jen říct, že tento sen by nikdy nebyl možný,
kdybych nebyla tady v Dubaji.
Dubaj je město, kde si můžete splnit sny.
Jsem vděčná, že tu jsem. Mám vás ráda.
My tebe víc.
Tato událost mě upevňuje v sebedůvěře a v tom,
že se chci víc osamostatnit a zaměřit se na sebe.
Ať už bude její cesta jakkoli obtížná,
vždycky bude mít naši lásku a podporu.
Tak jsem tam seděla se Zeinou a Wadihem a chyběl mi Fahad.
Napadlo mě, že se rychle podívám, kde je.
- Co se děje? - Proč jsi naštvaná?
Mám sledovací apku.
Znáte ty aplikace, kde můžete sledovat, kde někdo je?
Takže ho mám ve třech aplikacích. Starám se. Jsem lvice.
- Víš o mý sledovací apce? - Jo.
Fahad není, kde má být.
Stále se vrací na jiné místo. Nikdy předtím jsem ho tam neviděla.
Zjišťuji, kde je a kdy,
a když mi nezvedá telefon, je konec. Je z toho drama.
Pořád má být v Bombaji. Co dělá mimo město?
Možná jde o schůzku někde jinde.
Začala jsem trochu panikařit, protože Fahada znám už tak dlouho.
Vím o každém jeho kroku.
- Dokážeš mě pobavit. - Proč se směješ?
Neschvaluju aplikace pro sledování. Nepovažuju je za zdravý.
Máme tě proti němu poštvat? Dobře. Nech ho být.
- Nejspíš tě podvádí. - Neříkám nic o nevěře.
Není to o skrývání věcí. Jde o to všechno vědět.
Je velmi zdravé mít sledovací apku.
Tak prostě funguje naše manželství.
Myslím, že to přeháníš.
Říkal jsem, že je to nesmysl, ale nesouhlasí.
Možná rozšiřuje svoje podnikání? To přece není problém.
- Proč ten stres? - Myslím, že jsem po tom porodu zblbla.
Co se mnou je? Mám pocit, že nejsem dost dobrá.
Začínám být vystresovaná, protože na něm závisí můj život.
Hrozně vyžaduju pozornost.
Po druhém těhotenství s Ayanou nevím,
co do mě vjelo, ale nemůžu…
Jsem teď úplně mimo. Nevím proč.
Není to poporodní deprese, je to poporodní posedlost.
- Máš furt vízum? - Jaký vízum?
- Indický vízum. - Mám opakovaný vstup.
- Rezervuju nám letenku. - Cože? Kam?
Co to do ní vjelo? Zbláznila se.
Opravdu by ji napadlo rezervovat letenku a letět?
Abychom se mohli přesvědčit, kde Fahad je,
jen proto, že byl 45 minut nezvěstný podle tý apky?
Já to nechápu.
Hotovo. Zítra ve 2:20.
Rezervovala jsem letenky, Zeina i já máme víza.
Letíme do Bombaje.
- Copak? Všechno v pohodě? - Všechno v pohodě. Jen odpočívám.
Jak jsem přišel s tím, že by spolu Zeina a Ebraheem měli zas mluvit…
To by mohlo být ono. Usmiřme se.
Požádal jsem Ebraheema, aby počkal venku. Říkal jsem si,
že to bude fajn chvíle, aby si promluvili.
Zeino.
- Jak se máš? - Dobře.
- Můžu s tebou mluvit? - Jasně.
- Můžem jít ven? - Ven?
- Chceš klid? - Jo.
Musel jsem lhát. Kdybych jí to řekl hned, nemluvila by s Ebraheemem.
A koho tam nevidím. Hulka, Ebraheema.
Tohle není žádná past.
Jen bych to rád vyřešil.
- Jsem v pohodě. Neřeším to. - Nechtěl, abys…
Tohle nebyl jeho nápad, ale můj.
Upřímně Zeina se chová arogantně,
můj záměr je čistý.
Aspoň můžu říct, že jsem se snažil. Super, když to vyjde. Když ne…
- Sedneme si? - Jasně.
Vy nestojíte na obřích podpatcích.
- Seženu židle. - Dělal jsem si starost.
Nechal jsem ji tam sednout a díval se.
Chtěl bys něco říct?
Mám jen pocit, že se to trochu nafouklo.
A asi proto, že jsme si s tímhle rozhovorem dali načas.
Vždycky jsem pro správnou věc. Táta mě tak vychoval.
Vyrostli jsme v dobrých rodinách.
Jde o to, co děláme jako lidské bytosti, aby si nás lidi vážili, nebo ne.
Postoj, se kterým začal rozhovor, není správný.
Je zaslepený pýchou a egem.
Přesto jsem si říkala, že budu trpělivá a poslechnu si ho.
Myslím, že je to vzájemný. Oba se nemáme rádi.
Do chvíle, než jsi mi ublížil, jsem proti tobě nic neměla.
A pokračoval jsi v tom.
Nedalo se to brát na lehkou váhu. Zranilo mě to.
Pracuj pro mě. Chci koupit tvoji společnost.
Není na prodej.
- Hej! - Přestaňte!
Omluvil se.
Omlouvám se.
Jeho pozdější jednání vůbec neodpovídalo té omluvě.
Přijala jsem tvou omluvu.
Když jsi sestoupil z pódia, tak jsem k tobě přišla a objala tě.
Měla jsem slzy v očích. Bylo to něco, co mě trápilo.
Nechala jsem tě podat ruku mému manželovi.
Pak jsi začal vycouvávat. Začal jsi říkat jiné věci.
- Myslím… - Nechme to být.
Snažím se usmířit Zeinu a Ebraheema,
ale nevypadá to dobře.
Špatně si to pamatuješ.
- Nech ji domluvit. - Já…
Je to zdokumentovaný.
Jakmile se na mě podívala tím zlým pohledem, věděl jsem,
že nemá dobré úmysly. Rozdmýchává to.
Danya je v tomhle taky obětí.
Teď to nechme stranou, protože to je minulost…
Ne. Není to minulost,
protože když se problém stále řeší tímhle způsobem,
- kdy věříš, že… - To je o názoru.
- Zeenio, nemůžeš… - „Zeino“, ne „Zeenio“.
- „Zeino“. - Zeino.
Svoje přesvědčení nemůžeš vnucovat ostatním.
- Je to můj názor. - To nevypadá dobře.
Říkala jsem si: „Co se děje?“ Cítila jsem hodně ega.
- Opravdu jsi chtěla, abych… - Abys s ním mluvila? Co se stalo?
Není to člověk, kterýho jsi mi popsala.
Došla jsem k tomu, že tohle je skutečný Ebraheem.
Nechci tě přesvědčovat…
Vidím ho takhle, protože do něj prostě vidím.
- Co jsem ti udělala? - Kromě tohohle? Nic.
O co dřív šlo? Přišel jsi do mý kanceláře a…
Moje odplata byla tvrdá, ale musela být,
protože jsem potřeboval ochránit svůj byznys a svou image.
- Ebraheeme, no tak. - Nazval jsi mě mrchou!
Počkat.
- Nazval jsi mě mrchou! - Co je mrcha?
- Lidi. - Poslouchejte.
Ebraheeme!
Co to znamená?
Když dá první ránu, já dám poslední.
- Řekl, že neví, co to znamená. - Tenhle chlapeček mě sere.
Jednoznačně se nechtěl omluvit. Musím ho usadit.
- Chceš s tím něco udělat? - Co?
- Chceš s tím něco udělat? - Takhle řeší věci. Násilím.
Ne. Já nic neudělám.
Nyní je to mezi Ebraheemem a Hannou.
Teď chceš být chlap? Podívejme se.
Chraň svou ženu.
Já, Ebraheem Al Samadi,
jsem připraven bránit se až do konce svýho života,
pokud budu v právu.
Překlad titulků: Kyra