-О боже. -Султано.
Нарешті. Мені не віриться. Через цілий рік?
Я не вірю.
Привіт.
Моя люба подруго.
Нарешті я бачу твоє лице.
Нарешті, аж через рік, я зустрілася з матір'ю Ел-Джей.
-Подруго. -Люба.
Вітаю в Дубаї.
Коли Лоджен Омран відчинила двері, я з пристрастю її обійняла.
Я ледве знаю її, вона ледве знає мене, але я її люблю.
-Як ти, люба? -Добре. Як твоя поїздка?
О Господи.
Добре, слава богу.
Я майже рік думала, чи ти приїдеш.
Цілий рік я намагалася змусити її матір прилетіти з Америки в Дубай
і нарешті бачу її лице, вона зі мною розмовляє.
Я вже не могла чекати.
Чесно, моє серце хотіло бути тут.
Тож… Я прилетіла. Я нарешті прилетіла.
Я дякую Богові, що після стількох років я нарешті в Дубаї.
Не знаю, чи зможу зустрітися з донькою.
Зрештою, я прилетіла заради неї.
Ел-Джей було непросто. Їй потрібна мати.
Я була у дуже складній ситуації. Я зробила це не тому, що планувала.
-Знаю. -Я не хотіла кидати доньку.
Коли я озираюся на минуле, думаю:
«Я ніколи не уявляла, що не буду поряд з дітьми».
-Скільки їм було, коли ти їх кинула? -Я їх не кидала.
Їх у мене забрали.
Я вийшла заміж у 16 років.
Я була не досить дорослою для заміжжя.
Я була вагітна Ел-Джей,
коли чоловік вирішив, що ми переїдемо в Америку.
Тут і починається проблема.
Я була дуже наївною.
Я хотіла розірвати шлюб, але не хотіла кидати дітей.
Я не кажу, що я янгол.
Не те щоб я спустилася з небес, я не ідеальна людина.
Ні, я не ідеальна. Але водночас, я була юною.
Так.
В якусь мить розмови я відчула, ніби вона говорить про мене.
Ніби описує мене.
Ми обидві розлучилися, у нас обох забрали дітей.
Я розумію кожне слово, бо сама таке пережила.
Тому ніхто не зможе зрозуміти так, як я, те, що ти пережила.
Вам потрібно вислухати одна одну.
Якщо я можу зіграти роль у возз'єднанні матері й доньки
чи матері й сина, чому й ні?
Життя надто коротке.
Вона не знає, що я сьогодні запросила до себе Ел-Джей.
Коли Ел-Джей спитала: «Це особлива нагода?»
Я сказала: «Так. Хочу, щоб ти зустрілася з моїми батьками».
Не уявляю, якою буде їхня зустріч.
БЛИСК ДУБАЯ
МАЄТОК ЛОДЖЕН ОМРАН
Коли задзвонив дзвінок, я побігла до дверей.
Бо була дуже схвильована.
-Привіт. -Привіт.
-Я скучила. -Як ти?
Я скучила.
Тієї миті моє серце почало калатати ще сильніше.
Вона й гадки не мала, що на неї чекає.
Гаразд.
У нас є ще один привід для свята.
О боже.
Серйозно?
-Так. -О боже. Ти тут.
Я не знаю, що сказати.
Привіт.
О боже.
Я була шокована.
Це остання людина, яку я чекала побачити.
Це було… навіть не можу описати почуття.
Я не могла повірити, що обіймаю свою доньку.
Я торкаюся її.
Відчуваю, що її тіло близько до мене.
-Ти така гарна. -Ні, ти гарна.
Тепер бачиш, у кого ти вдалася?
Ти така вродлива.
Я була щаслива, чесно. Я відчула, що досягла чогось чудового.
Я змогла те, чого не зміг ніхто до мене.
Торік, у той самий час, що сьогодні,
я казала: «Сподіваюся, наступного року ми зможемо бути разом».
-А я сказала, що ми будемо. Пам'ятаєш? -Так.
Дитинко.
Торік на День матері я попросила маму прилетіти,
надіслала їй повідомлення. А тепер моя мама тут, поряд зі мною.
Ходи до нас.
Мені справді були потрібні ці обійми. Я дуже хотіла, щоб вона мене обійняла.
Я дуже хотіла відчути й побачити її.
Отакої. Це справді моя мама.
Було чудово побачити її.
Я дуже щаслива, що ти прилетіла.
Головне, що ти тепер тут, і ми можемо…
почати з чистого аркуша.
Я хочу пережити з тобою все дитинство.
-Можеш готувати мені сніданки? -Без проблем.
-Хочу, щоб ти допомагала з дітьми. -Що завгодно.
Швидше б їх побачити. Головне, що вона приймає мене у своє життя.
Авжеж, я приймаю тебе, мамо.
-Справді, люба? -Так.
Це моя мрія, мрія, що здійснилася.
Я хочу надолужити всі ці роки.
Я готова. Я давно готова.
Давно.
Не можу перестати дивитися на тебе.
Я хочу надивитися на тебе після всіх цих років.
Я не… Я ніколи, жодного дня…
Не хотіла бути далеко від тебе.
Вибачте.
ВУЛИЦЯ АЛЬ-СІФ
Ми з Данією готуємося до відкриття нашого нового бізнесу — «Кафе найкращих друзів».
У нас багато роботи, тож я не маю марнувати часу.
Найважливіше — це місце.
Нарешті я отримав ключі від одного з важливих місць,
яке ми обиратимемо для нашого кафе.
-Дубай такий гарний. -Глянь на це прекрасне місце.
-Це воно. Так. -Це воно?
Тут добре те, що є кутовий блок
в основному проході
й місце висадки, куди щодня під'їжджають туристичні автобуси.
-Прекрасно. -Так.
Щоразу, як заходжу в новий заклад, щоб він працював, я кажу:
«В ім'я Аллаха», — і ступаю правою ногою.
Та-да.
-Так гарно. Мені дуже подобається. -Боже, скільки пилу.
Люди проходять повз і хочуть зайти, а тут зачинено.
-Вітаю, клієнти. -Вітаю.
Заходьте. Ми скоро відчинимося. Це «Кафе найкращих друзів».
Боже. Я в захваті від цього місця.
Багато людей не вірили в нашу спільну справу.
Тож слід працювати дуже старанно, щоб довести протилежне.
Я думаю запросити Зейну на відкриття. Зейна тепер моя подруга.
Давай.
Не напосідайся.
Що? Я серйозно.
Ви рік сварилися, а тепер вона «твоя подруга»?
Тепер ми такі. Намагаємося стати кращими.
Данія багато пережила.
Вона хоче спокою. Я не виню її за те, що вона хоче миру.
Тож якщо вона хоче запросити Зейну, я не проти. Навпаки.
Але я — ні.
Ти запросиш Сафу, я — Зейну. Побачимо, чи вони прийдуть.
Буде приємно, якщо прийдуть усі, навіть якщо ми не ладнаємо.
Тобі не здається, що вони нас зурочать?
-Так, але… -Я думаю, вони заздрять іншим.
Але ми з нею поладнали.
Ладнай з нею,
але змія скидає шкіру лише для того, щоб стати більшою змією.
Будь обережною.
МАЄТОК ФАХАДА Й САФИ
Я щоранку прокидаюся й дякую за моїх дівчаток.
Я дуже щаслива, що вони мають одна одну, а я їх. Я ще не була щасливішою.
-Наскільки ти любиш Аяну? -На сто тисяч.
Сто тисяч?
Сьогодні приїде Зейна.
-Чай карак для тебе. -Чай карак для мене?
А це гаряче какао для тітки Зейни.
-Тітка Зейна питиме гаряче какао? -Так.
-Привіт. -Привіт, люба.
-Як ти? -Ласкаво прошу, тітко Зейно.
-Привіт. Як ти? -Чого б тобі хотілося?
-Чуєш мій голос? -Що сталося з твоїм голосом?
Не знаю. Він то з'являється, то зникає.
-Здуріти, люба. -Мене зурочили.
Точно зурочили. Принесеш імбиру для тітки Зейни?
До речі, де Фахад?
Не знаю. Я б перевірила, та більше не маю того застосунку.
Я вирішила видалити застосунок для стеження.
Більше не хочу бути одержимою.
Я не можу дозволити Фахаду думати, що я настільки ним одержима.
Це він має бути одержимим мною, а не навпаки.
Я маю постійно йому дзвонити. Це більш нервово.
Як я маю знати, де мій чоловік?
Я маю бути нормальною людиною і дзвонити йому. Я йому не дзвоню.
Люба, як вчинимо з Фахадом, щоб він дозволив зробити операцію?
Він проти всього, що вважає неприродним.
Він думає, моя зовнішність цілком зміниться.
Нам із Зейною треба провести мозковий штурм,
як змусити Фахада погодитися на моє мамине перетворення.
Не віриться, що він погодився піти до лікаря.
-Він піде? -Так. Ти йдеш із нами.
Я хвилююся. Боюся, що він відмовить, а я вже надто виснажена.
-Думаєш зробити підтяжку тіла? -Так, але він параноїк.
Скажи, що це лише щодо шраму від кесарева.
Так і сказати?
І підтягнеш іще шкіру.
-Отак просто й сказати? -Так.
Їм не вадить те, що вони не бачать.
Якщо вона хоче збрехати, це її діло. Я лише подаю ідеї.
А їй хай совість підказує, що робити з чоловіком.
Що це?
«Бери найкращого друга й приходь
на оголошення місця для "Кафе найкращих друзів"».
-Ти отримала запрошення? -Знаєш цей номер?
Це Данія.
Я не чекала цього повідомлення.
Це знак, що вона говорила щиро
і справді хоче покращити наші стосунки.
Мене запросив Ібрагім. Не знаю, що робитиму.
Ти відповіси на запрошення?
Слухай, якби цей захід проводила лише Данія, я б, можливо, подумала.
Але вони двоє разом?
Це трохи дивно.
Минула ситуація, що сталася між нами з Ібрагімом, була неприємною,
але вибачення Данії заскочило мене зненацька.
Побачимо, чи мені справді варто піти на відкриття «Кафе найкращих друзів».
У нас із Бріанною буде дитина.
І ми вже хочемо розповісти мамі й тату.
Тож я привіз їх сьогодні,
щоб вони офіційно розбили першу стіну нашого нового дому.
Але вони й гадки не мають, що ми насправді запланували.
У нас з'явилася ідея:
ми напишемо повідомлення на одній зі стін,
які зноситимемо молотком:
«У нас буде дитина».
У НАС БУДЕ ДИТИНА!
За нові початки. Я почну розбивати стіну.
Я ще цього не робив. Почали.
Гаразд.
Серце калатає. Я нервуюся.
Чудово.
Ні!
Ні. Справді?
-Ні. О боже. -Скажи, що ти брешеш.
У нас буде дитина!
-Що? -Тату, куди ти дивишся?
-О боже. -Де ти?
Господи. Не може бути.
Усе гаразд?
Ні.
Боже.
Це найбільше благословення і щастя для матері.
Боже.
-Це хороше «ні»? -Боже, люба.
-Я тебе люблю. -Боже мій.
Я тебе люблю. Ходи сюди.
ДЖОРДЖ ФАХД БАТЬКО КРІСА ФЕЙДА
Я такий щасливий.
Для наших дітей ми хочемо лише…
здоров'я і щастя.
Боже.
Це найбільший сюрприз, який він нам робив.
Один, два… Ще раз.
Я благословенний чоловік. У мене буде ще одна дитина.
І я отримаю неймовірну кількість любові й позитивної енергії,
коли ця дитина народиться.
На нас чекають гарні часи.
Я хочу мамине перетворення.
Але Фахад не зацікавлений у тому, щоб я робила операцію.
Після багатьох спроб я вмовила Фахада піти до лікаря,
і це лише один крок.
-Вітаю. -Вітаю, пані Сафо.
-Як ви? -Добре.
Мені призначено прийом у доктора Котті.
Сьогодні Зейна йде зі мною до лікаря,
щоб умовити Фахада погодитися на мамине перетворення.
ПЛАСТИЧНА ХІРУРГІЯ
Лікарю, я хочу зробити операцію.
Я народила вже двох дітей, а ви знаєте, що стається…
Сафа починає говорити арабською, і я нічого не розумію. Що це за лайно?
Зараз мій чоловік не погоджується на це.
-А я дуже хочу зробити операцію. -Ти розумієш?
Хотіла ще після першої дитини.
Тому привела його сюди, щоб переконати.
Фахад весь час розмовляє з друзями гінді, і я не проти.
Тепер моя черга. Я хочу поговорити про тебе.
Якщо маєш із цим проблему, любий, іди вчи арабську.
Може, ви поясните йому, що таке мамине перетворення.
Ідея в тому, що ми працюємо над різними частинами тіла,
щоб повернути…
Тіло, яке я мала. Я не змінюю своє тіло.
Тіло буде те саме.
Я хочу щось дуже природне.
Я не намагатимуся стати іншою людиною.
Я просто стану найкращою версією себе.
Це змінює життя.
Тому ми, як хірурги, погоджуємося це робити.
Я вважаю, вона й так гарна.
Я не вірю в ці косметичні штучки.
Вони доволі ризиковані.
Звісно, коли ви кохаєте людину, то не хочете, щоб вона робила
щось хоча б трохи ризиковане.
Гаразд, проведімо огляд. Ми покличемо мою медсестру.
Це дрібниця, яка їй дуже допоможе.
Це не те саме, що здавати кров.
Якби це було так просто, як здавати кров, хай би робила хоч зараз.
-Так, але, може… -А це не так.
Це ваша робота.
Скажімо, дай Боже, у нас буде ще одна дитина,
нам доведеться знову проходити цей процес?
Ти про що? Ми домовилися, що це остання дитина.
Тепер ти сама вирішуєш, якою буде наша сім'я? Облиш.
Фахад вважає, що я — машина з виробництва дітей.
Якби я народила десятьох, сказав би: «Давай ще».
Він не має… Його ніщо не зупиняє.
Він хоче футбольну команду.
Він серйозно думає, що я ще народжуватиму дітей?
Що він собі думає?
Розв'язуйте проблеми по одній. Поки що погодься з ним.
-Але він просто впертий. -Даруйте?
Я маю погодитися з тим, що мене турбує,
а він навіть не слухатиме мене. Він не слухатиме.
-Боже. Він такий упертий, люба. Так? -Я ж казала.
Я хочу рішення.
Вибач. Хочеш відповідь зараз?
-Так. -Цієї хвилини?
-Так. -Гаразд, лікарю. Було приємно зустрітися.
-Навзаєм. -Ти куди?
Почекаю ззовні. Бувайте.
Не люблю бути загнаним в кут.
Коли Сафа сказала, що відповідь має бути зараз…
Дай мені час.
Дай мені перетравити інформацію, яку я щойно отримав.
МАЄТОК СІМИ ВЕД
Сьогодні я проводжу вечірку
з моєю дуже доброю подругою і наставницею Сімою Вед.
Засновницею і керівницею Apparel Group,
однієї з найбільших компаній на Середньому Сході та в Азії.
Я — індійка, яка виросла в Дубаї, вийшла заміж, почала власний бізнес.
Я продала золото, яке мені подарували на весілля.
То був мій капітал.
Ми будували й будували,
і сьогодні ми — мультимільярдна компанія.
Ми з Моною чітко розуміємо,
що хочемо бути відомими в цьому світі як ті, хто допоміг жінкам.
Ми запросили на вечірку нашу співсуддю Тару Лалвані.
ТАРА ЛАЛВАНІ ПІДПРИЄМИЦЯ
Вона неймовірна бізнесвумен.
Мета цієї вечірки — допомогти
багатьом жінкам почати свій бізнес.
Здається, ще вчора я була на їхньому місці:
мріяла, мала уявлення про те, що хочу створити,
і не мала для цього ресурсів.
Ми запросили всіх моїх подруг,
щоб вони поділилися своїми історіями з нашими учасницями.
Іноді сказане кимось речення
може назавжди змінити твоє життя.
Я вважаю, ця ініціатива надихає,
бо коли ти досягаєш успіху, часто буває важко згадувати про інших.
Це показує, які добрі в них серця.
Привіт, Діво Ді.
-Привіт. -Привіт.
-Як ти? -Маєш крутий вигляд.
Привіт.
Це вперше я бачуся із Зейною
після модного показу Лоджен Омран.
Чудово відчувати, що проблема зникла.
Є ще одна проблема — між мною і Сафою.
Це сумно, бо особисто Сафі я нічого не зробила,
щоб вона так мене ненавиділа.
Данія уникала мене.
Я й далі буду з усіма люб'язною.
Я просто хочу… рухатися далі.
Я не хочу це продовжувати.
Це дуже важливий день для нас усіх.
Мої колеги-судді, сьогодні в нас багато охочих учасниць
і деякі прекрасні історії.
Якось я сиділа в першому ряду, чекала, коли подам свою ідею.
-І я зуміла зібрати кошти. -Я мала одну мету. «Хочу досягти успіху».
Я думала: «Не знаю, як я це зроблю, але я стану знаменитою».
Люди казали мені як матері:
«Навіщо тобі той бізнес? Ти маєш зосередитися на дітях».
Це не заважає вам йти за своїми мріями.
Єдине, що допомогло мені продовжувати,
це те, що я знала — я маю пристрасть, і ніхто в мене її не відбере.
Я відчуваю, що фінансова незалежність
дала мені силу бути такою дружиною
і матір'ю, бо я маю силу.
Настав час нашим конкурсанткам представити свій бізнес.
Ми відправляємо коробку одягу згідно з вашими вподобаннями,
який має вам сподобатися.
Ви берете речі, які хочете, а решту відправляєте назад.
Hoopla — застосунок для психічного здоров'я для дітей і батьків.
Я підтримую персоналізацію догляду за обличчям,
використовую корейські методи й органічні продукти.
The Pupilar — це переосмислення.
Ми зв'язуємо молодь з індустріями через рольові виклики.
Ми почули всі презентації. Настав час оголосити переможницю.
Hoopla, вітаю з головним призом.
Ця вечірка закінчилася,
настав час перевдягнутися, освіжитися й підготуватися до наступної.
Сіма влаштовує неймовірну вечірку на честь моєї незалежності.
Будинок чудовий.
Найкрасивіший, найчарівніший будинок, що я бачив у Дубаї.
Я запросила Мо приєднатися,
бо хотіла представити його групі
й надолужити з ним час.
Я хотіла показати йому свій світ. Оце мій світ.
Знаєте, я хотіла, щоб він прийшов і відчув це.
-Привіт. -Привіт.
О боже. У що він одягнений?
-Як справи? -Ти дуже гарна.
-Дякую. -Така гламурна.
Нарешті він сказав щось приємне.
І в мене є до нього питання.
Я хочу знати, ти вже забув свою колишню, чи ще ні?
Почуття приходить і йде.
Ні, якщо чесно, ти подобаєшся мені як друг,
гадаю, якщо я й далі спілкуватимуся й бачитимуся з тобою,
я не хочу зайвого багажу, який ти маєш…
Коли ти горюєш, коли ти вже засмучений
та емоційно травмований, усе повертається.
Але якщо ти досі закоханий у свою колишню, нам не варто зустрічатися.
Я це виправляю. Усе під контролем.
-То ти хочеш і далі зустрічатися? -Звісно.
Фархана крута. Вона хороша. Вона класна людина.
У неї гарна енергія. У ній дуже багато хорошого.
Не знаю. Іноді ти дуже холодний.
Як на мене, чоловік має робити так, щоб мені було добре,
робити мені компліменти, приділяти увагу.
-Багато уваги. -Ти гарна.
Я знаю, але цього недостатньо. Хай там як, я сказала, що хотіла.
-Я ж кажу, ти дуже гарна. -Дякую.
Які ще компліменти я маю зробити?
Я не хочу відшивати його
лише тому, що в нього зараз розбите серце.
Гадаю, це несправедливо. Тож я подумала: «Гаразд».
Ми з тобою знаємо одне одного.
Як давно ми знайомі?
П'ятнадцять років. Ти був на одному з моїх боїв.
Скільки разів ви зустрічалися?
-П'ять чи шість разів. -Так, мабуть.
-Надягай обручку. Давай. -Боже. Облиш.
-Уже п'ять чи шість разів? -Я його пізнаю.
Можна вас спитати? Бо я знаю вас обох. Потенціал є?
-Можливо. -Є потенціал?
-Можливо. -Потенціал завжди є.
Цей хлопець.
Фархана й Мо,
це вперше я був між ними двома.
Я відчував, що Фархана зацікавлена.
А Мо стурбований.
Він відчуває велику відповідальність.
-Привіт. Рада зустрічі. -Як справи?
-Нарешті ти зустріла Мо. -Так. Я багато про тебе чула.
-Сподіваюся, хорошого. -Ти добре до неї ставишся?
-Я до всіх добре ставлюся. -Гаразд. Це найважливіше.
Так, я добре до неї ставлюся.
Мо приємна людина, але я не впевнена, чи вони сумісні.
Добрий вечір усім. Дуже вам дякую, що прийшли.
Рідні, друзі та багато тих, хто бажає Моні добра.
Якщо чесно, вшановувати Мону — це честь і привілей.
Я нервуюся. Зазвичай я не нервуюся.
Це моє перше самостійне підприємство.
Я ще ніколи цього не робила. Я була дуже співзалежною,
а зараз намагаюся стати дуже незалежною і йти за своєю мрією.
Я хочу подякувати своєму татові…
за те, що він людина, на яку я рівняюся, і яка підтримувала мене із самого початку.
Я дуже люблю Мону
й хочу бути поряд із нею, допомагати їй,
особливо в новому офісі.
Сподіваюся, вона досягне великого успіху.
-Я тобою пишаюся. -Дякую.
-Певен, ти творитимеш дива. -Дякую.
А ми найбільше тебе підтримуватимемо.
Дякую. Я тебе кохаю.
Веселімося.
Привіт, Зейно.
Я запросила Зейну в «Кафе найкращих друзів».
Я лише хочу подивитися, чи вона прийде, чи ні.
Найкраще буде сісти й дати їй відчути комфорт,
що все буде добре.
Я хотіла особисто запросити тебе на запуск «Кафе найкращих друзів».
Це підприємство з…
-З Ібрагімом. -«Друзі».
Я знаю, що ви з ним ще не владнали свої розбіжності,
та, гадаю, у нас із тобою гарні стосунки.
Я простягаю тобі руку
й хочу, щоб ти прийшла туди як моя гостя.
Для мене це багато означало б.
-Не впевнена? -Тиша.
Дуже люб'язно з її боку підійти й запросити мене особисто.
Я бачу її зовсім інший бік
і вперше відчуваю, що вона спокійніша, що в ній більше миру.
Чекай. А Сафа прийде?
Я не знаю, чи Сафа прийде. У нас іще не дуже добрі стосунки.
Але те, що Сафа поговорила з Ібрагімом,
знову стала йому подругою…
Це він привів мене у твій офіс.
Як так, що вона ладнає з Ібрагімом, але має проблеми зі мною?
І з усім цим ще й зневажила мого чоловіка, який тут узагалі ні до чого.
Я взагалі ні до чого.
Як ти знаєш, ми відкриваємо «Кафе найкращих друзів», я важко працював.
Це офіційний запуск?
Це ніби… оголошення місця,
щоб принаймні отримати благословення від друзів і сім'ї.
-Я б хотів, щоб ти прийшла. -Я тобою пишаюся.
-Я маю запросити найкращу подругу? -Так.
Не хочеш розрядити обстановку?
Якщо чесно, я на неї не ображаюся.
Я не проти неї чи її чоловіка. Вони просто існують.
Я вважаю, що ми з цим закінчили. Час рухатися далі.
Він має помиритися із Зейною,
щоб ми хоча б якось дружили.
Бо, знаєте, вона моя найкраща подруга.
Я б хотіла, щоб ти поговорив з нею й особисто запросив у кафе.
Нехай Данія її запросить, а я привітаю,
бо моя робота — привітати її в моєму місці.
Люба.
Сьогодні ми з Лоджен ідемо з мамою до лікаря, щоб підтримати її.
Ми починаємо з чистого аркуша.
Нам потрібно провести стільки часу разом.
Зараз для мене пріоритет —
покращення маминого здоров'я.
Усе гаразд.
Я дуже рада, що їхні стосунки відновилися.
Вона щаслива, що донька дбає про неї.
Коли ми проведемо час разом, наступним кроком буде знайомство з моїми доньками.
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
Привіт, любі.
Коли я їх побачила, то відчула, що бути бабусею — це зовсім інше.
Це мої доньки.
-Мої дівчатка. -Так.
-Ви раді, що нарешті зустріли мою маму? -Нарешті.
-Так. -Так?
-Як у вас справи? -Добре.
Коли я побачила їх разом, об'єднаних…
Не можу дібрати слів, щоб пояснити, що відчула.
Це була суміш почуттів.
Глянь на це гарне личко. Яке в тебе миле личко.
Я сподіваюся, що більше не розлучуся з ними: ні з Ел-Джей, ні з дівчатками.
Я не хочу їх кидати, чесно.
Хочете чогось поїсти, поки ми з мамою трохи поговоримо?
Так.
Я лише хочу дивитися на тебе й дбати про тебе, ніби ти й досі дитина.
Я втратила тебе, коли ти була малою.
І мені було дуже важко. Мені було важко без тебе.
Але це був не мій вибір, Лулу.
Я досі відчуваю вогонь у серці через те, що не могла її ростити.
Він ніколи не щезне.
-Мені було так важко. -Я знаю.
Я хочу, щоб вона пробачила собі. Я їй пробачила.
Байдуже, що сталося, чия це була провина, я пробачаю їй.
Я хочу забути про минуле.
Я не хочу говорити про минуле.
Зараз відчувається дещо гарне: ти тут,
і ми зміцнимо наші стосунки.
Так.
Для нас обох дуже добре, що вона прилетіла.
Другий крок — ми маємо попрацювати над стосунками,
щоб зміцнити їх і почати з чистого аркуша.
Мамо, хочу тобі дещо сказати. Я декого зустріла.
Це стосунки на відстані. Я давно з ним зустрічаюся.
Але ми то разом, то ні, бо він живе не тут. Його дім не тут.
-Коли ви одружуєтеся? -Ми не говоримо про шлюб.
-Ви не… -Ні.
Я не поспішаю вийти заміж, це не пріоритет.
Шлюб зараз — дуже великий крок.
Я щаслива за тебе.
Щаслива, що ти зустріла людину, яка може тебе підтримати.
-Може, ти скоро з ним зустрінешся. -Так. Сподіваюся.
Я рада, що можу поділитися з мамою тим, що відбувається в моєму житті.
Сподіваюся, це буде початком чогось прекрасного.
«КАФЕ НАЙКРАЩИХ ДРУЗІВ»
Сьогодні відкриття «Кафе найкращих друзів».
Воно було лише ідеєю, але, на щастя, стало реальністю.
Я дуже схвильована.
Швидше б показати друзям і рідним,
над чим ми працювали.
Збиваємо…
Ми запросили найближчих друзів і рідних
і сподіваємося, що всі прийдуть,
але в Мони й Лоджен Омран справи.
Ми зробимо те, чого ще не бачила вулиця Аль-Сіф.
Хоча я спочатку не дуже підтримував цю ідею
й мав на те власні причини,
сьогодні я тут, бо вони це зробили,
і я прийшов як друг і чоловік,
щоб підтримати їх і побажати великої удачі.
-Привіт. -Привіт.
Це Ум Кульсум.
-Привіт, друже. -Привіт.
Привіт.
-Де мені сісти? -Сідай із Бліссом.
-Ходи до мене. -Сьогодні Блісс — мій найкращий друг?
Сьогодні ми частково найкращі друзі.
Вітаю.
-Вона нетямуща? -Вітаю.
Але, Салеме, ти був частиною цієї подорожі.
Ти був проти, але це відбувається.
Якщо я вас підштовхнув — я радий.
Підштовхнув.
На щастя, вони сприйняли мою думку доволі серйозно
й важко працювали, щоб спростувати мої слова
й побоювання.
Тому сьогодні мій обов'язок — бути поряд
і підтримати їх незалежно від того, що мене раніше непокоїло.
Ми погодилися, що обов'язки мають бути поділені між ними.
-Ну, Салеме… -Так.
Я до цього не причетний.
Точно? Я нагадаю…
Слухай, я сьогодні в білому…
-Я ніби… -У мирі?
Сьогодні я в мирі із собою.
Добре. Головне, щоб ми всі були мирні.
Хоча Блісс спочатку був проти «Кафе найкращих друзів»,
він одним із перших прийшов сюди, щоб нас підтримати.
Зрештою, він мій партнер у житті
й завжди мене підтримає.
Сьогодні ми з Фахадом вирішили піти в «Кафе найкращих друзів».
Час рухатися далі.
Ми можемо бути набагато кращою групою, якщо підтримуватимемо одне одного.
Я вирішила піти в «Кафе найкращих друзів» заради Данії,
знаючи, що там буде Ібрагім.
Його обов'язок — бути гостинним.
Я буду такою ж шанобливою, як завжди.
-Хіба не круто? -Я в захваті.
-Привіт. -Привіт.
-Удачі. -Дякую.
Вибачте. У мене хрипкий голос.
-Привіт. -Як справи?
-Вибач. -Як мала дитинка?
Добре, дякую. Хвала Богу.
Так, насолоджується життям.
-Як ти? -Добре.
Між нами із Сафою ще є деякі нерозв'язані проблеми.
І я багато разів говорила, що хочу миру.
Сподіваюся, ми підемо далі.
-Вітаю. -Дякую.
-Привіт. Дякую, що прийшла. -Привіт.
Я не знала, чи варто приходити через наші стосунки,
але скоро Рамадан і, знаєш, ми з тобою…
маємо більше спільного, ніж ти думаєш, тож…
Я хотіла поговорити з тобою, бо не хочу, щоб ти вважала,
ніби на мою думку щось впливає.
Я не дуже добре почувалася,
хоч ти й вирішувала, приймати це чи ні,
у мене тоді були непрості часи.
-Це все, що я хотіла сказати. -Я пережила це, народивши дітей.
Я знаю…
Поговори з Фахадом. Він розкаже про мої гормони.
Це важко. Це непросто. Тож я розумію.
І ціную те, що ти прийшла й поговорила зі мною.
Досить.
Скоро Рамадан.
Цей місяць присвячений миру, прощенню й любові.
Добре?
Дякую, люба.
Мої друзі подружилися в «Кафе найкращих друзів».
Приємно бачити вас разом.
Я не чекала, що вона підійде й вибачиться
за свої вчинки й усе пояснить.
Вона мати. У неї складні часи.
У неї новонароджений.
Тому я зрозуміла й прийняла її вибачення.
Дуже дякую, що прийшли. Для мене це справді багато означає.
-Я це ціную. -Так приємно, що ви прийшли.
Сподіваюся, це буде рік миру, найкращих друзів, усі ладнатимуть.
-Поговори з ним. -Поговорила.
Я подумав: «Ібрагіме, ти неодмінно маєш виявити до Зейни
велику повагу й привітати її у своєму закладі».
Я хочу планувати майбутнє.
Якщо ти згодна зі мною щодо майбутнього й наших справ —
ласкаво прошу.
А якщо ні — теж ласкаво прошу.
Я вперше відкрився,
бо отримав шанс поговорити з нею й висловити свої думки.
Не хочу, щоб ми знову порушували цю тему
й верталися назад. Годі.
Забудь, що сталося, рухаймося далі.
Якби повернути час, ти б сказав те саме про мене?
Якби повернути час, я б навіть не пішов у твій офіс.
-То Ібрагім і Зейна тепер ладнають чи… -Гадки не маю. Схоже на те.
Я вже за ними не встигаю.
Про що вони розмовляють? Не брехатиму. Я хочу знати, що діється.
-Мирне рукостискання. -Дякую.
Він говорив м'якше. Він достатньо попрактикувався.
Зрештою, це вже втретє він намагається зі мною поговорити.
Марван трохи… Він… Сердиться на тебе.
-Оскільки ми… -Миротворець сердиться?
Так, він сердиться.
Ти ж маєш бути миротворцем, заспокоювати нас.
Я не хочу нікого сердити.
Того дня на заході Ел-Джей розмова була погана.
Я почувалася, ніби знову в старшій школі,
і це було огидно.
Вибач, якщо ти відчув, що я щось тобі сказала… Цього не мало статися.
Це чари.
Я ніколи не думав, що почую від Сафи «вибач». Що?
Хочу обійнятися. Мені так прикро. Мені прикро, якщо ти це відчув.
Ти така мила, Сафо.
Даймо людям кредит довіри.
Те, що вона мала хоробрість і гідність
перепросити, я сприйму це таким, яким воно є.
Я вдячний, Сафо.
-Ми всі друзі в «Кафе найкращих друзів». -«Кафе найкращих друзів»!
Що в біса відбувається?
Зробімо групове фото.
На Polaroid. Повісимо на дзеркало в кафе.
Сьогодні ми сфотографуємося з усіма.
У рамках випуску запахів цього року,
сьогодні я роблю фотосесію для колекції парфумів,
яку розробили ми з Хассаном.
-Знято. -Гарна робота.
Так приємно знову одягнути весільну сукню з Хассаном
і створити ще більше спогадів, якими поділимося в майбутньому з дітьми.
-Ходи сюди, моя наречена. -Дякую, мій наречений.
Я вважаю, Мона — найкрасивіша наречена у світі.
Я дуже рада за перший продукт, над яким ми працювали разом.
-Так. -Це ніби наша перша дитина.
До речі, про дітей…
Ти думала про нашу розмову?
Після останньої розмови ми уникали цієї теми.
Думаю, час нам домовитися
й переконатися, що ми заодно.
Останнім часом робота була напруженою.
Ми домовилися, що цьогоріч плануємо народити дитину.
-Спробувати? -Розумієш? Так, спробувати.
У кінці року.
Так. Але якби ми могли це трохи прискорити…
-Наприклад? -За два місяці.
-Любий, два місяці — це ніби завтра. -Так.
Боже.
Може, шість місяців?
Я думаю, ми можемо… домовитися посередині, скажімо, три-чотири місяці відсьогодні.
Це ідеальний баланс, просто посередині.
Добре, за чотири місяці ми почнемо старатися.
Надішлю йому запрошення в календарі. Але йому краще бути романтичним.
Мона подзвонила мені після того, як я сказала, що не одягала білу сукню
на жодне зі своїх весіль.
Уже хочу одягнути біле й відчути себе нареченою.
Я вдячна Моні за цю нагоду.
Тому я взагалі не вагалася щодо цієї ідеї.
О боже.
-Привіт. -Моя королево.
-Люба. -Боже. Поглянь на себе.
-Боже, благослови. -Боже, благослови.
Поглянь на себе.
Моя наречена!
-Сьогодні ми наречені. -Подвійні.
Ел-О така прекрасна людина.
Вона чудова в душі й має вигляд королеви,
я дуже рада бачити її в цій чудесній білій сукні.
Не можу висловити, яка я щаслива бачити тебе в цьому.
Тому я завжди всім подругам даю таку пораду:
«Якщо виходите заміж, не йдіть на компроміс щодо сукні».
-Вона необхідна. -Так.
Я шкодую, що на першому весіллі не вдягнула білу сукню.
Й оскільки я не вдягнула її вперше, мені було соромно робити це потім.
Одягніть і не переймайтеся через те, що скажуть інші,
бо хай що ви робите, люди говоритимуть.
Робіть те, що приносить щастя.
До речі, оскільки завтра починається Рамадан,
першого тижня я проведу щорічний сухур, як роблю завжди.
-Так. -Тож…
Хочу запросити вас із Хассаном… Приводьте друзів.
-Я неодмінно прийду. -Дай Боже.
Я вже чекаю сухуру. Це точно.
-Буде чудово. Дякую. -Люба.
Починається найкращий місяць у році —
місяць Рамадану.
Благословенний місяць Рамадан має велике релігійне
та духовне значення для нас.
Це місяць прощення та милосердя.
За моєю щорічною традицією
я влаштовую сухур і запрошую всіх.
РАМАДАН ОБ'ЄДНУЄ НАС ІЗ ЕЛ-О
Сьогодні ми йдемо на сухур Ел-О, і я вже дуже хочу побачити всіх
і чудово провести початок Рамадану.
Не знаю, яке майбутнє чекає на нас із Мо.
Якщо це станеться — гаразд. Якщо ні, залишимося друзями.
Ел-О запросила нас на сухур, тож я вирішив привести маму,
бо моя дружина зараз в Абу-Дабі.
-Як гарно. -Це прекрасно.
-Щасливого Рамадану. -Дякую. Привіт, друзі.
Сьогодні ми з мамою йдемо на сухур.
Нарешті друзі познайомляться з моєю мамою.
-Усім привіт. -Привіт.
Познайомтеся з моєю мамою.
-Це моя мама. -О боже.
Я знаю, що ви чекали знайомства з нею.
Коли ми з мамою зайшли, усі були шоковані.
Але їхня реакція була такою чудовою.
-Рада знайомству, тітонько. -Навзаєм.
Тепер я бачу, в кого Ел-Джей така красуня.
Дякую. Ні.
Вони були трохи шоковані.
Не могли повірити. Усе було дуже гостинно.
Найкращі побажання в цей святий місяць.
Щасливого Рамадану всім, нехай він
принесе вам і вашим рідним здоров'я, щастя, добробут і процвітання.
Даніє й Ібрагіме, вітаю з відкриттям.
Також я чула деякі чудесні новини.
Дякую.
Усі помирилися, так?
-Так. -Так.
Ми всі люди, ми робимо помилки, але слід їх виправляти й вибачатися.
Ми хотіли поділитися з усіма новиною про дитину.
Сказати їм?
-Думаю, я знаю. -Скажи.
Я вагітна.
Це ніби сюрприз за сюрпризом.
-Я за тебе щаслива. -Дякую.
Я дуже пишаюся моєю чарівною дружиною
і шляхом, який вона пройшла торік,
бо це було зовсім нелегко.
Пізніше поговоримо про мамин подарунок.
-Навіть не починай. -Так.
Навіть не починай.
Браво.
Ходи зі мною.
Я ненавиджу, коли ми з Фахадом сваримося. Він для мене найважливіша людина.
Мені потрібно було відвести його вбік і все виправити.
Я не хочу постійно сваритися про одне й те саме.
Хочу, щоб ти краще мене зрозумів.
-Про що ти говориш? -Я хочу операцію.
Я розмовляв з друзями.
Я дізнався, що є ризики. Тому я просто боюся.
-Це не просто… -Може, дослідимо це?
Я дослідив. Декому подзвонив. Я дізнався… Це не… Нічого не буває без ризику.
Я не володію нею і не контролюю її, щоб вказувати, що вона має
або не має робити, але я кохаю її,
звісно, і не хочу ризикувати, навіть якщо є один відсоток, що щось піде не так.
Це дуже серйозні речі.
Якщо з тобою щось станеться,
як я сам роститиму двох доньок?
Якщо щось станеться і я помру,
то стану привидом і не дозволю тобі думати про другий шлюб,
якщо ти так за мене боїшся. Ясно?
Ясно.
Я не зачиняю двері,
але прошу не змушувати мене й не казати, що все треба зробити негайно.
Я ніколи нічого не зроблю без твого дозволу.
-Тоді домовмося, що… -Не поспішаймо.
Думаю, Фахад — раціональна людина. Він логічна людина.
Йому треба все дослідити, щоб прийняти будь-яке рішення.
Він такий.
Я хочу ще дещо сказати.
Що ще?
-Я готова поїхати в Індію. -Справді?
Ми з дівчатками поїдемо туди, куди й ти,
туди, де ми тобі потрібні.
Я не уявляю свого життя без тебе.
Дякую.
Ненавиджу, коли ти їдеш, тож висітиму в тебе над головою.
Дякую.
Думаю, зараз Сафа хоче поїздити.
Вона хоче, щоб діти були біля батька,
і знає, як сильно я люблю дітей.
Це гарний початок.
Я готова їздити в Індію й назад,
туди-сюди з двома дівчатками, бо кохаю його.
І моя сім'я на першому місці.
Це залежить від того, що вони пропонують і як тебе підтримують.
Авжеж.
Я вже це чула.
-Чекайте. Це Хаснаїн? -Не може бути.
-Хто цей джентльмен? Хто він? -Ел-Джей.
Хаснаїн був дуже серйозний,
зайшов просто на сухур і взяв мене за руку.
Це її хлопець.
Раптом… Я не знаю. Зненацька щось відбувається.
Який сюрприз.
Я запланував сюрприз для Лоджен.
Вона була така вродлива. Це ніби…
ХАСНАЇН ЛЕРІ ПАРТНЕР ЕЛ-ДЖЕЙ
Я багато чув про безумовне кохання.
А сьогодні я його відчуваю. Безумовне кохання.
Я ніколи не думав, що твоє щастя стане моїм щастям.
Він говорив дуже зворушливо.
Але потім я подумала: «Чому це відбувається зараз?»
Я хочу щоранку прокидатися й бачити тебе у своєму житті.
Ніколи не думав, що хтось може бути настільки для мене важливим.
Ніколи не думав, що зможу відчувати твоє серцебиття.
І я хочу стати батьком. Я хочу стати чоловіком.
Назавжди. Я хочу взяти цю відповідальність
і сяяти, робити тебе щасливою,
хочу бути твоєю опорою. Я тебе кохаю.
Це для мене великий крок. Це величезний крок.
Я ніколи не думала, що зроблю його.
І, Лоджен…
ти вийдеш за мене?
Скажи «так».
Переклад субтитрів: Яна Філоненко