-Ходімо. -До зустрічі.
Браво.
-Усе гаразд? -Так.
Ти наче невербально висловлюєш…
-Побити когось? -Ні, усе гаразд.
-Точно? -Я знала, що він прийде, але
не знала, що буде так.
Він твій партнер у проєкті?
Він теж працює в GoldPesa.
З'явився Хероіес, колишній чоловік Фархани.
Він партнер. Звісно, він прийде на відкриття.
Я трохи… Я дещо…
Я нервуюся. Усе одно…
-Що? -Ні! Ти досі нервуєшся?
-Чому? -Не знаю, люба.
Ми давно не бачилися. Я толком його не бачила, тож…
Я такого не очікувала.
І що?
Мені здалося, що він досі впливає на неї,
і я не розуміла, чому вона така емоційна.
Лише тому, що він тут?
Що це було?
Те саме, що відбувається вже багато років.
Він хоче, щоб Ейден ладнав із його іншою жінкою.
Невже на цій вечірці
він міг обговорювати
те, що ніяк її не стосується?
Навіщо псувати їй настрій?
Справа ось у чому.
Я казала йому: «Якби це була інша жінка, я би погодилася».
Чому? А з нею що?
-Історія. -Ясно.
-Через неї ви розлучилися? -Так.
Ейден якось сказав їй «мама», коли я показала фото.
-Ні, люба. Я в шоку. -Ні!
Мене це збісило.
У Ейдена одна мама, і це Фархана,
і її ніхто не замінить.
Він перетнув межу.
Ейден мій єдиний. Я зроблю все заради нього.
Я захищатиму його енергію.
Люба, якщо в них усе серйозно, доведеться познайомити.
Ні, Махіро, я не можу.
Я розумію. Але через неї ви розлучилися чи ні —
а із цим треба змиритися. Жити далі.
Гаразд, усе. Алло?
Перервати місію. Нічого не робіть чоловікові.
Місія по чоловіку Фархани відміняється. Дякую.
Це тяжко. Це непросто.
БЛИСК ДУБАЯ
Він має знати, що я ніколи нікому не дозволю скривдити тебе,
і має зрозуміти, що ти не одна.
-Хай так і знає. -Буває всяке.
Я поясню йому, що в тебе є брати в Дубаї.
-Які не дозволять… -Звісно.
Коли Фархана з ним — це не та Фархана, яку я знаю.
Мені це зовсім не подобається.
Треба запитати Героіеса, що сталося.
Так.
Можемо відійти?
Справи між тобою і нею — не мої справи.
Та я хочу знати. Ти планував прийти й засмутити її? Чи так сталося?
По-перше, це мій захід, так? Звісно, я би прийшов.
Це задля Ейдена й Фархани — я віддав їй частку компанії,
аби знати: що б не сталося,
з нею і сином усе буде добре.
Але я не мав часу поговорити з нею.
Перехопити її можна лише тут. Бо інакше де?
Ми з Фарханою не бачимося. Певний час ми навіть не розмовляли.
Лише електронні листи.
Отже, план був піти й поговорити з нею наодинці.
Але цього так і не сталося.
Як завжди, про що б ми не говорили,
вона пішла до своїх друзів і все їм розповіла.
І це знову стало посміховиськом.
Чому Ібрагім завжди влізає в кожну драму?
Я лише хочу, щоб ти її зрозумів.
Брате, я тут не лиходій. Я хороший хлопець.
Немає… Це не битва. Я не проти неї.
Я просто хочу вирішити це питання.
Я не хочу, щоб Ібрагім і Героіес побилися на моєму заході.
Я не хочу сьогодні нічого такого.
Звісно, я пішла до них.
Поговоримо про це іншим разом,
але наразі досить.
Ви маєте піти на компроміс.
Тут компроміс неможливий.
-Він знає. -Це ж дурня.
-Що? Це дуже вагома причина. -Скажи мені причину.
-Я маю право злитися. Вибач. -Яка причина?
Він хоче, щоб Ейден прийняв жінку, з якою він мене зрадив.
-Я не зраджував. -Щоб вона…
Годі вигадувати.
-Боже! Припини. Усі знають. -Фархано.
Це факт! Чому він не хоче зізнатися?
Він зрадив не раз і не два, а багато разів.
Він її захищає?
Чому ти говориш ці наклепи?
Жодних наклепів. Усі знають.
Так. Це наклеп.
Це ти кажеш, що я пішов до іншої. Але досить брехати.
-Боже! -Не зли мене. Я пішов через тебе.
-Досить. -Я пішов через твою поведінку.
Досить.
Здається, Фархана зламана, коли вона поруч із ним.
Але ніхто з них не розуміє, що страждає їхній син.
І це неправильно.
-Як життя? -Привіт! Оце так вигляд!
Дякую за спробу, та не марнуй час.
-Знаю, ти стараєшся. -І буду.
Дякую, та це марна трата часу.
Фархана як сестра Ібрагіму.
Я поговорю з ним, може, він зможе
якось згладити цю ситуацію.
Пані й панове, дякую, що прийшли сьогодні.
Ми дуже тішимося, що сьогодні святкування проєкту GoldPesa.
-Ура! -Фархана!
Дякую вам. Дякую всім.
Почнімо вечерю,
а потім буде вечірка. Приємного вечора!
Ми сіли вечеряти. Я ще не знаю, хто надіслав посилку.
Я подумала, що зараз гарний час спитати Ібрагіма, чи це був він.
Хоча, якщо чесно,
я не маю в ньому великих сумнівів.
Ібрагіме?
Ти щось надсилав мені в офіс?
-Я отримала дещо дивне. -Що?
Спершу знайду, хто це надіслав, щоб розуміти, що про це думати.
Якби я мав подарунок, то приніс би особисто.
Зейна й гадки не має, що її чекає.
-Коли ти приїдеш до мене в офіс? -Він більший за попередній?
-Будь-коли, коли ти зможеш. -Так. З радістю.
Зейна не змінилася.
Але, гадаю, вона досягла точки, коли зрозуміла: «Я не переможу Ібрагіма».
Я хочу привітати її з її новим офісом.
Коли приїду до тебе, я хочу пояснити тобі
різницю між тим, коли ми сваримося й миримося.
Сподіваюся, ти зрадієш. Не хвилюйся.
Мене тішить, що ми дали одне одному цей шанс,
і я хочу познайомитися з тобою ближче.
Я дуже вдячна, що він показав мені свою іншу сторону.
Це інший Ібрагім, ніж був раніше.
І я впевнена, що це не Ібрагім прислав посилку.
GOLDPESA КРИПТО — ЦЕ ЛЕГКО
Люди, можна всіх сюди?
З нами сьогодні діджей року,
мій брат, діджей Блісс, тут!
ОФІС МОНИ КАТТАН
Минулий рік був для мене роком звершень.
Я справді працювала на власну незалежність
і власний простір, власний офіс.
Мене дуже підтримував мій батько, Дадді-Кул,
і це змінило моє життя.
Тут я маю зону для розробки продукції,
власну бібліотеку парфумів, що для мене дуже важливо.
Гардероб, раковину для миття волосся.
Єдине, що я забула, це ліжко.
Я хотіла би десь його поставити, щоб іноді тут і спати.
Сьогодні я вітаю Мону із відкриттям її нового офісу.
Заходь!
-Ку-ку! -Привіт! Боже!
-Привіт! -Рада тебе бачити, красуне!
Чудово виглядаєш! І це так гарно!
-Я закохана в твій офіс. -Дякую, люба!
Дякую, сонце!
Тут скрізь видно дотик Мони.
Чудово виглядаєш. Красуня!
-Чудово! -Клас!
Упевнена, усі тобі кажуть, що твоя арабська дуже мила.
-Треба більше практики. -Я соромлюся.
-Ні! Чому ти соромишся? -З мене сміються, коли я говорю.
-Ні. Не сміються. -Чесно. Щоразу.
Іншалла?
Ти була на заході Фархани.
Ми були шоковані, що прийшов її колишній, Героіес,
і що він насправді партнер у компанії.
Партнерство з колишнім — це новий рівень.
Біда в тому, що коли прийшов її колишній, вона дуже розхвилювалася.
-Так. -Мало не плакала й…
Вона не взяла час на зцілення.
Проблема Фархани в тому, що вона тікає від своїх емоцій.
Якщо не протистояти їм, як жити?
Продовжувати тікати? А далі що?
Одна з причин, чому мене не було тут в останні кілька років, —
я переживала дещо у власному житті.
Тож потрібен був час,
щоб перебороти страхи й емоції.
Коли я вирішила розлучитися,
я плакала два тижні без зупинки.
Я ізолювалася.
Мені треба було… Навіть не час на зцілення,
а час на те, щоб зрозуміти, через що я проходжу.
-Допоміг тренер з акторського мистецтва. -Справді? О!
Бо щоб грати, потрібно пригадати
свої емоції, які ти роками проживала.
Це дуже цікаво.
-Прошу! -Схоже, тато стукав.
-Привіт, тату! Прошу! -Привіт!
Мій тато завжди любив зустрічати моїх друзів.
Він завжди як тато для всіх моїх подруг.
-Яка честь. -Для мене теж.
Він радий зустріти Махіру. Я про неї багато розповідала, я теж рада.
Як вам працюється з Моною?
З Моною чудово працювати.
Вона чудова.
Вона дуже пристрасна, а ще
вона мене балує.
Як мило.
Дадді-Кул дуже любить щодня приходити на роботу,
і для нього дуже важливо відчувати себе учасником чогось,
він дуже щасливий, і я щаслива, бо бачу,
як він тішиться цій новій для себе діяльності.
Я хочу, щоб Мона народила дитину.
Розумію!
Боже!
Це моя мрія.
Вона любить працювати, і працює забагато.
Життя закінчуються, а робота нескінченна.
Треба розставити пріоритети.
Цей удар мені не до душі.
Ні, цей кулак означає…
Усе. Гаразд. Так її не переконати.
У мене прохання. Не робіть цього. Не треба…
-Нехай сама вирішує. -Так.
Суспільство й без того тисне на нас,
щоб ми мали дітей і були одружені.
Замість заохочувати її?
Є іракське прислів'я: «Ми просили допомоги, а маємо фараона».
Тиску й справді багато,
а минулого року мені довелося видалити міому.
Тож невдовзі я можу й спробувати.
Побачимо.
Я розумію Мону, бо сама була на її місці.
Колись я вела ранкове шоу.
Я завжди хотіла кар'єру.
Шоу — це прямий ефір. Великий живіт не можна.
Та я завагітніла.
-Не за планом? -Ні.
Із планами, повір, я б і донині не народила дитину.
Але це зробило мене королевою тайм-менеджменту.
-Я нею почуваюся. -От чесно.
Помнож це на десять, коли станеш мамою.
Я дивлюся на свій календар,
та він забитий зранку до ночі
щодня.
Коли додати ще й піклування про дитину?
Усе моє життя крутиться навколо календаря.
Я маю точно знати, що мені робити щогодини.
Тож я все розбиваю.
Ми з Хассаном стараємось скоординувати наші календарі.
Бо в нас дуже різні графіки.
Він в одному часовому поясі, я в іншому.
Нам треба зсунути все ближче до середини.
Це дивно, але я хочу, щоб він мені посилав календарні запрошення.
Я б дуже хотіла, щоб Хассан
планував наші побачення в календарі заздалегідь.
Якщо дати мені два тижні — це навіть краще,
бо я люблю бути готовою до всього.
У мене все за календарем.
І я була в календарі?
-Звісно. -Гаразд.
СТАЙНЯ АЛЬРАМААК
Сьогодні Салем сказав, що хоче поговорити.
Я сказав: «Звісно. Їдьмо до коней»
Ми з Ібрагімом колись були трохи ближчими.
Він іноді робить те,
що викликає сумніви в його намірах.
Я не мав можливості поговорити з ним,
тож подумав, що сьогодні є чудова нагода
поговорити з Ібрагімом. Розпитати.
Йо!
Діджей Блісс!
Між Марваном і Ібрагімом були деяке тертя
через кафе.
Час від часу Марван телефонував мені й Ібрагім теж.
І я подумав, що це шанс поговорити з Ібрагімом і Марваном,
щоб вони помирилися
й почали з нуля без ворожнечі.
Спізнюється.
Навчився в Данії.
Га?
-Данія навчила запізнюватися. -Почалося!
-Отакої! -Ми щойно зустрілися!
Щойно я прийшов, він сказав фразу, яка мені не сподобалася.
Я розповім дещо про Ібрагіма. У нього добре серце, але язик…
Це ж Ібрагім!
Він промовляє слова,
які можуть завдати болю, можуть поранити…
До його слів треба бути скептичним.
Ти ніби розгублений, Марване.
Наче хочеш багато чого сказати.
Чесно, Данія трохи засмучена через Ібрагіма.
Вона сказала, що ти її насварив перед працівниками
«Кафе найкращих друзів» через запізнення.
Вона сказала, що ходить туди щодня.
Збрехала перед ними.
Я не хочу вчити їх брехати.
Вона подруга, але бізнес є бізнес. Потрібна строгість.
Але коли ти зустрів нас, ти згадав про це перед Салемом.
Він тут ні до чого.
Брате, її звати міс Запізнення. Це її звання.
У чому проблема? Байдуже, що я сказав чи ні.
Ти запізнився. Не відхиляйся від теми.
Я засмучений, бо вона знає, що є королевою запізнень.
Але скаржиться чоловікові, щоб ми з ним посварилися?
Не забувай, вона вперше працює в такому бізнесі.
Ти маєш багато чого її навчити.
Марване, це лише початок.
Я знаю, що буде далі, тому треба приймати критику.
Це ясно. Для всіх ми найкращі друзі, нам весело й таке інше,
але за лаштунками все розвалюється.
Слухай, я тобі дещо скажу. Данія — моя дружина.
Якщо її щось турбує,
і я маю заступитися за неї, я зроблю це.
І що ти робитимеш?
З Ібрагімом серйозно не поговориш!
-Ні, ти можеш серйозно… -Не можу!
Але ти не виграєш.
-У тому й проблема! -Точно!
-Це як спір із дитиною. -Тому що…
Ти натякаєш, і він теж.
Коли ми з вами тусуємось, ти щось кажеш. І він теж.
-Що він каже? -Брате, виговорися вже.
Як тобі це сказати?
Ібрагіме, у підсумку, він неймовірно засмучений,
що його дружина рідко коли поруч, і що ти займаєш 200% її часу.
-Я забираю її час? -Так!
Ти живеш своїм життям майже як холостяк.
Який сенс у бізнесі, якщо це впливає на сім'ю?
Хто каже, що так?
Я не сказав, що так, я сказав: «Якщо».
Ібрагім весь час гуляє.
Не думаю, що це добре, коли на початку шлюбу
дружину бачиш раз на тиждень.
Моя дружина не скаржиться.
Чому ти через це хвилюєшся?
Марване, ти ревнуєш?
Чому б це?
Бо так здається.
Ібрагім найкращий у всьому.
Важко тримати темп. І важко конкурувати.
Я підняв планку дуже високо.
Якби я був кимось іншим,
я б заздрив собі.
Підсумок. Чого ти хочеш від Ібрагіма?
Щоб ти був трохи більш чутливим до Данії.
Не забувай, що я її чоловік, і в неї є сім'я.
Діджей Блісс ревнує, бо я близький до Данії.
Може, тому що Данія розмовляє лише про Ібрагіма,
а йому це набридло. Не знаю!
Справді не знаю.
Брате, я ж казав. Ти не хочеш діалогу.
Не треба знову скаржитися, Марване. Справді.
Будь із ним чесним. Ясним, як білий день, Марване.
-Салеме, я сказав, що міг. -Ти не сказав нічого переконливого.
Марван нічого не може висловити.
І Ібрагім теж.
Він намагається легковажити, усе із жартами й гумором,
що лише все ускладнює.
І я абсолютно впевнений,
що буде тільки гірше,
доки терпець Марвана не вичерпається,
і колись він накинеться на Ібрагіма.
Ось що мене хвилює.
Ел-Джей не змогла прийти на мій захід,
тож сьогодні я зустрінуся з нею і її доньками разом із Ейденом,
і я дуже цього чекаю, бо ми будемо малювати.
ДІМ ДИКОЇ ФАРБИ
-Привіт! -Привіт. Обійми її.
-Привіт, Ейдене! Як справи? -Привіт.
Ми так скучили!
Мої доньки, Талія і Лана — подруги Ейдена.
Вони люблять проводити час разом,
і вони такі милі.
Дітям дуже весело.
Усі забруднилися фарбою.
Я щаслива й задоволена, коли Ейден радіє.
Він зрадів фарбам. Для нього це терапія.
-Як ти? -Усе добре. Просто…
Іноді, якщо чесно, Ел-Джей,
я просто приголомшена
через Ейдена. Він у спектрі.
Коли Ейдену було два роки,
ми з'ясували, що він у спектрі.
Особливий хлопчик.
Звісно, він має багато складнощів,
і я їх долаю, бо я мама, тим більше, мати-одиначка.
Але він чудовий хлопчик.
Це дар мені від Бога.
У моєму житті було багато труднощів.
Але тепер мій колишній чоловік, Героіес,
створює дуже серйозні проблеми.
Ти чудова мама.
-Дякую. -Справді.
Клянуся, я знаю. Я просто іноді маю такі емоції.
Розумію.
Ти сильна жінка.
Я захоплююся тобою, Фархано.
Іди сюди.
Не плач.
Я твоя сестра. Що б не було треба, я допоможу, добре?
Дякую, Ел-Джей.
Мій прекрасний Ейден — це благословення.
Хай там як, я б ніколи не хотіла іншого, ніж Ейден.
У нього чудова пам'ять. Він геній.
Я така щаслива, я пишаюся тим, що він мій син.
Я не плачу. Я люблю тебе.
Коли я сумую, він сумує, знаєш?
Люди мають від мене відчепитися.
Я зламана, Ел-Джей.
-Вони думають… -Знаю.
Мені важко, клянуся Богом, я не жартую.
У мене свої проблеми.
Мені не потрібні такі як Зейна й Сафа,
які нищать мене,
принижують і змушують виглядати нічим,
коли я з ними добра.
Ти не уявляєш, наскільки ти надихаєш людей.
Я знаю, як багато ти працюєш.
Фархана — моя дорога подруга. Вона мати-одиначка, працьовита жінка.
Я ціную її дружбу зі мною, я її підтримую.
Я кажу тобі це, бо я тебе так добре знаю.
Люди завжди роблять так,
щоб завадити моїм проєктам, роботі!
-Чому? -Я хочу дещо спитати.
Думаєш, якби Сафа мала щасливе життя, вона говорила би про тебе?
Чи ще про когось?
Вони роблять це останні два роки.
Люба, я знаю, що вона робить!
Вона йде до всіх твоїх дизайнерів.
Вона шукає, як перебрати кожен твій контакт.
-Що це означає? -Але мене принижують.
І всі думають, що вона — велике цабе,
а я…. Я не… Ніхто.
Я бажаю найкращого для свого сина.
Що б я не робила — усе заради нього.
І я хочу, щоб увесь світ зрозумів це, перш ніж засуджувати мене.
Я вчора зустрілася із Джованою. Сумую за часом, коли ми дружили.
Я поговорила з Джованою про те, чи можна виправити їхні стосунки,
і хочу поговорити з Ел-Джей, щоб знати, чи можна їх виправити.
Ми можемо щось виправити?
Нема що виправляти.
Ми з Джованою просто знаємося здалеку.
«Привіт», — і все. Нам нема про що говорити.
Ел-Джей бреше.
Вона не хоче про це говорити, але вони були близькими.
Я нічого не маю проти неї.
Можна дружити з людиною п'ять років,
але потім ця людина стає чужою.
І в цьому немає нічого поганого.
Що сталося між мною і Джованою —
я не зацікавлена в тому, щоб обговорити це далі.
Іноді мовчання краще за слова.
БІЗНЕС ІБРАГІМА
Після заходу GoldPesa Хероіес запросив мене поговорити.
Але я не знаю всієї історії.
Тож я вирішив взяти із собою Джовану, щоб він не міг мені брехати.
Бо вона знає все.
І вона була свідком того, що сталося з Фарханою.
Як справи?
Добре. А в тебе як справи?
Не знаю.
Ти запросив мене до того,
хто лише прокинувся через стільки років?
Я хочу знати,
бо Хероіес каже, що не зраджував її.
-Він каже… -Що?
-Отож! А ти свідок. -Сонце…
Я послухаю. Нічого не кажи.
-Я не буду говорити. -Не…
-Я послухаю -Я від нього відвернуся.
Це було дуже давно.
Тепер він нарешті зрозумів
і хоче щось зробити?
Гаразд. Може, Бог повернув його до світла.
Побачимо.
Очевидно, Фархана проти того, щоб Ейден проводив час із моєю супутницею.
Тому я звернувся до Ібрагіма. Сподіваюся, він допоможе.
-Як справи? -Усе добре?
-Дякую. -Прошу.
Я мав зустріч з Ібрагімом, а він привів її.
-Так. -Як справи?
-У неї немає рук? Боже. -Ні, у мене немає рук.
Це подруга Фархани. І не хоче тиснути мені руку.
Але якщо вона думає, що це круто
чи красиво, ну й нехай.
Не знаю, чи ти дивишся на мене чи деінде крізь окуляри.
А, ти дивишся на нього. Мені говорити через нього?
Це кращий варіант?
Це проблема. Якщо людина мені не подобається, я не дивлюся.
Не можу. Скажи «Привіт» і сідай. Це все.
Ми прийшли заради Ейдена.
Не схоже. Я хотів привітатися.
-Це не в його інтересах? -Вона ображена.
Чому ображена? Я бачив її раз у житті!
Чого вона образилася?
Через слова Фархани?
Очевидно, її це зачепило. Вона теж жінка. У неї є серце.
-Розумію. -Це її подруга.
Зрада — це найгірше.
Я знаю, що він зробив із Фарханою.
Він може брехати всім, але не мені.
Фархана каже, що не хоче, щоб її син був поряд із твоєю дівчиною.
І я розумію твою точку зору,
бо як тобі проводити час із сином, і що казати дівчині? Ховатися від неї?
Це маячня.
-Скільки разів на тиждень ви бачитеся? -Двічі, але мені треба
бачити його трохи більше.
Коли ти з ним, ти сам чи з нею?
Ні, я тоді сам.
-Сам. -Чому він хоче їх познайомити?
-Навіщо тобі це? -А чому б цього не хотіти?
Бо її спосіб життя відрізняється.
-Вона не хоче… -Відрізняється від життя Фархани?
Боже. Овва. Не знав, що так буває.
Фархана схотіла стати впливовицею. Я мав успіх, вона — ні.
Я їй у всьому допомагав. Усе йшло добре.
Фархана каже, що ти її зраджував з тією жінкою.
Ти кажеш, що ні, і ти назвав її брехухою.
Так, цього не було, але ви слухаєте Фархану.
Коли в моєму бізнесі почалися невдачі,
і нам перестали надходити гроші, Фархана почала змінюватися.
І це нормально.
Є люди, якими керують гроші, є інші.
-Ти все одно її зрадив. -Ні.
-Так. -Звідки ти знаєш?
-Я була з нею. -Ти бачила, як я зраджував?
-Так. Ти зробив це… -Я не зраджував.
Брате, краще б ти привів Фархану замість неї.
-Та сама хрінь. -Агов! Тихіше!
-Я не до тебе. -Не говори так!
-Розслабся. -Гаразд?
Досить гордувати.
-Я не тобі. -Я за Фархану,
а він сидить тут і каже…
Кря-кря!
Усе, що я чув. Нічого не розчув.
-Розкажи подробиці. -Кажи.
Любий, він покинув сина й пішов геть від усього.
Це неправда. Я роблю все що можу для своєї дитини.
Я помру за нього.
Я не ненавиджу його. Я краще поговорю з демоном, ніж із ним.
Як ти кажеш: «Я не зраджував», — навіть не змигнувши?
Господи, дай мені сили,
витримати ці хвилини, поки він не зникне з моїх очей.
Доведи свої слова.
Ні, мені нема чого їх доводити.
Я не зраджував. Годі про це.
Я подзвонив Ібрагіму, аби вирішити цю проблему.
А натомість з'являється ця жінка
й психує!
До зустрічі. Дякую, що прийшла.
Сподіваюся, я більше його не побачу.
Я тут заради своєї дитини.
Не через твою маячню чи драму.
Не втручайся.
Саме те, що нам треба!
Але твій спокій вражає, якщо чесно.
На жаль, ми нічого не вирішили,
бо він розлютився й пішов.
А погано дитині.
І жінці теж, Ібрагіме.
-Це погано! -Жертва — Ейден.
Чому жінки завжди позбавлені прав і пригноблені?
Якщо вона не може спертися на чоловіка, то нащо він їй?
Чоловік — це не той, хто каже: «Я піду від дружини заради іншої».
Кожна жінка має уявити себе в такому становищі
й ніколи не забирати чужих чоловіків.
МАЄТОК ХАССАНА Й МОНИ
Я готуюся до вечірніх рутинних справ,
які записані в мене в календарі.
Вони повторюються щовечора.
Моя вечірня рутина це:
душ, молитва
догляд за шкірою, вітаміни, смс мамі, смс татові,
запнути скрізь штори, поставити кондиціонер на 18 градусів,
поставити будильник…
Тут усе записано!
Це божевілля?
Хто ще так робить? Ну-бо, хтось?
Ніхто?
Де ти, люба?
Я вечеряю. Можеш спуститися?
Я не люблю виходити з розкладу.
Бо починаю нервувати.
Я можу спуститися на п'ять хвилин, але я не можу залишитися довше.
-Привіт, любий. -Привіт, Зефиринко.
-Привіт, коханий. Як ти? -Як справи, люба?
-Приємного смаку. -Дякую.
Кохаю тебе.
Поїж зі мною.
Я не можу. Уже пізно.
Моя вечеря була давно.
Я щовечора вечеряю сам.
І причина в тому, що вечеря Мони о 17:30.
Надворі ще сонце світить!
У мене лише п'ять хвилин. Тож…
-Згідно з ким? -З моїм календарем.
Календар каже, що в тебе п'ять хвилин?
Я вже відстаю від графіка, тож треба поквапитися.
-Можна глянути твій календар? -Ні.
-Ти глузуєш. -Дай гляну.
-Ні, мені просто цікаво. -Ти глузуєш із мене.
Гаразд, подивися.
Чому ти смієшся?
Ти навіть записано, що ти маєш дихати.
Дай телефон.
Хто забуває лягти спати? Розумієте?
Гадаю, це вже зайшло занадто далеко.
Я хочу частіше гуляти з тобою
і проводити з тобою більше часу
-щодня. -Це чудово.
Ходімо завтра на вечерю.
Завтра?
Завтра я не зможу.
-Чому? -Бо в мене зустріч.
-А наступного дня? -Не можу.
Так. Я не приймаю запрошень в останню мить. Вибач. Ніколи.
Попрацюймо над графіком.
Так, згодна. Треба додати більше побачень.
Вона хоче більше побачень,
але щохвилини в її розкладі все забито.
Гадаю, нам треба піти на поступки, але на 80 % назустріч мені.
Я казатиму за 24 години.
Дай принаймні три дні.
-Це мінімум. -Три дні?
Усім іншим я кажу два або три тижні,
а для тебе два–три дні.
Як на мене, коли чоловік планує побачення
заздалегідь, тоді я
можу просто почуватися… Ніби не треба думати про все.
Я маю багато справ по роботі.
Тож якщо ми щось плануватимемо,
гадаю, я відчуватиму себе комфортніше.
Так, бо це більш жіноча енергія.
Мені треба йти, любий. Я відстаю від графіка.
Треба готуватися спати. Кохаю тебе.
Не думаю, що зможу зробити Хассана таким, як я,
але знайдемо щось посередині.
Я трохи зміню свій календар,
що важко, але можливо,
і до того ж, з правильних причин.
Сьогодні я відвідаю Зейну особисто, привітаю її з новою посадою.
У мене для неї сюрприз, хоч не знаю, чи добрий.
Як я вже казав їй: «Колись ти працюватимеш на мене».
Я завжди кажу своїм працівникам…
Я на тебе не працюю.
Не зараз, але, можливо, ще будеш.
-Привіт! -Привіт!
Що ти тут робиш?
Працюю тут.
Ким? Секретаркою?
Ні, я продаю будинки за сотні мільйонів доларів.
-Ти до Зейни? -Так.
Вона там.
Коли я мав проблеми із Зейною, вона на тій хвилі заснувала «Я і є компанія».
Я вирішив зареєструвати права й товарний знак
у Британії і Європі.
Марку «Я і є компанія» вона не використає, бо власник — Ібрагім.
Сюрприз для моєї подруги Зейни в її новому офісі.
-Привіт! -Привіт!
-Сюрприз! Як справи? -Як справи?
-Вітаю. -Рада бачити.
Я тішуся новим Ібрагімом.
Він тут із добрими намірами.
«ТРОЯНДА НАЗАВЖДИ» ЛОНДОН
Будь ласка, можна чорної кави для пана Ібрагіма Аль-Самаді?
Не знаю, чи можна тобі довіряти з кавою,
-але звісно, принеси. -Це не я.
То хтось інший.
Зейна дуркує.
Вона не знає, що на неї чекає, що попереду.
Як робота? Як справи?
-Напружено. Сам знаєш. -Так.
У тебе кілька бізнесів.
-Важко всім жонглювати. -Так.
-Як кафе? -На щастя, добре.
Це вперше в тебе є бізнес-партнер?
-Уперше в житті. -Так. І?
Усе гаразд. Є злети й падіння.
Прості речі. Запізнення й так далі.
-Нічого такого. -Запізнення?
-Ти знаєш Данію. Вона спізнюється. -Ага.
Приходить на зустріч на годину пізніше.
Серйозно?
Це «Кафе найкращих друзів».
А ти вже встромляєш подрузі ніж у спину?
Я покажу тобі худі.
-Про яке ти казала? -Хто це зробив?
Це ж не ти.
Ось.
Розверни.
ТИ НЕ Є КОМПАНІЯ
Це у твоєму стилі?
-Я так сказала, щойно побачила. -Ні.
Це не я. Це мої юристи.
Серйозно!
Відправник посилки — я.
Скажімо так, це трейлер того, що її чекає.
-Це суто для розваги. -То це ти надіслав?
Так. Ну, моя команда.
З Ібрагімом щось не те.
Боже! Ти мене вбиваєш!
Я не дам йому отримати те, що він хоче.
Прийшов мене провокувати? Хай подумає ще раз.
Маю хорошу й погану новину. Яку першу?
Хорошу. Може, після поганої ми вже розійдемося.
Краще почну з поганої.
-Хороша її покриє. -Ну кажи.
-Зрівняє. -Побачимо.
Моя команда, від мого імені, вжила певних заходів.
Що саме вони зробили?
Зареєстрували торгову марку «Я і є компанія»
у Великій Британії і в Європі.
Тепер законний власник марки «Я і є компанія» — це я.
СЕРТИФІКАТ РЕЄСТРАЦІЇ
Ти працюєш на мене.
Дуже злий крок.
Не розумний, а саме злий.
І що далі?
Це сталося, коли ми не розмовляли.
Я тоді був засмучений.
Тоді це й сталося.
Система Зейни, її мозок…
Сталася помилка системи. Злам.
У той момент я відчував себе
просто на вершині щастя.
Але ти мене не спитала про хороші новини?
І які ж хороші новини?
Ось вони. Передача прав.
Щоб ти записала на своє ім'я.
Ібрагім і Зейна…
Основи одержимості.
Я безкоштовно проживаю в голові Ібрагіма —
цілодобово, кожен день.
Твоя дружба зі мною важливіша за будь-який документ.
Отже, мій обов'язок — подарувати це тобі.
Я хочу, щоб Зейна,
коли вона чує ім'я «Ібрагім»
перепитувала: «Що? Де?»
Щоб ніяковіла.
Я знаю, що минулу Зейну
це збісило би,
та оскільки я вирішила відкрити нову сторінку,
я гадаю, що це один із найкращих подарунків,
які мені можна дати
на удачу моїй компанії.
Якби я не опанувала себе,
між Ібрагімом і мною все б швидко загострилося.
То це тепер моє?
Я хотіла знати, що відбувалося в кабінеті.
Що тут відбувається?
Він зареєстрував торгову марку «Я і є компанія» на своє ім'я.
Що?
Овва.
Який йому зиск?
Яке повідомлення він намагався надати?
Але чому ти так вирішив?
Бо я хотів провчити її. Гаразд?
-Я і є компанія. -Це я і є компанія!
Торгова марка чи ні, але я…
Я і є компанія. Не забувай.
Ібрагім знову має випробувальний термін.
Я хочу перевірити,
чи є реєстрація у Великобританії на Ібрагіма.
Бувай.
Кажуть: «За брехуном іди до порога».
Ще раз вітаю.
Так, але ти забрав папери. Що мені робити?
-Не бійся… -Ти їх забрав.
Ми їх заповнимо. Не хвилюйся.
Я подарував Зейні товарний знак. Але залишу папери при собі,
поки не побачу, заслуговує вона на це чи ні.
МАЄТОК МАХІРИ
Сьогодні до мене приїде Фархана.
Оскільки її цікавить акторське мистецтво, я познайомлю її зі своїм викладачем.
Думаю, у Фархани багато емоцій які вона мусить перебороти.
Їй треба почати зцілення.
-Сьогодні я запросила викладача. -Ура!
Його звуть Танвір.
Мушу тебе попередити. Це дуже важка робота.
Але має терапевтичний ефект.
Мені потрібна ця терапія.
Раніше я часто тікала від своїх проблем.
Гадаю, ти досі тікаєш.
Фархана не бореться з проблемами.
Я пройшла через те саме, коли думала про розлучення.
Це було дуже важко й дуже боляче.
Але це реальність.
Від цього не можна втекти.
Чесно кажучи, тепер я справді зцілилася.
Але я бачила тебе нещодавно. Колишній досі тебе нервує.
Він не має на тебе впливати. Уже має бути нуль.
Так, бо ми довго майже не бачилися, а потім…
-Ще краще! -За стільки часу
-я почала хвилюватися, нервувати… -Чому?
Я не знаю.
Я побачила його вперше за довгий час.
Отже, це було…
Треба сказати, це мене приголомшило.
Що ти зробиш, якщо вони одружаться?
Вона в його будинку. Вони живуть разом.
Хай планує, як бачитися з Ейденом.
Ейден не буде в тому домі з ними двома.
Вибач. Я цього не дозволю.
Махіро, з іншою жінкою я б не мала проблем.
Але тут багато емоційного болю, викликаного цією ситуацією.
Ні, цього не буде. Я цього не дозволю.
-Привіт! -Привіт.
-Вітаю. -Як справи?
-Як ви? -Махіро.
-Я Фархана. -Фархана.
-Моя подруга. -Махіро.
-Радий вас бачити. -Навзаєм!
Гаразд!
Моя подруга Фархана хоче теж стати акторкою.
І я думаю, що їй варто це зробити.
-То одразу до справи? -Уперед.
Ти мусиш викликати в собі гнів.
Гаразд?
Пригадай людину,
яка образила чи принизила тебе.
Фархано, ця людина — я.
Твоя репліка: «Я мушу тебе вбити. Я не маю вибору».
Починай.
Я не маю вибору! Я мушу тебе вбити!
Більше.
-Я не маю вибору! Я мушу тебе вбити! -Добре.
Я зрозуміла, що це дуже важко,
бо я думала про людей, які намагалися мене принизити.
Ці емоції були справжніми.
Тепер ти.
Як ти смієш? Я не маю вибору! Я мушу тебе вбити!
Тепер мені страшно.
Певно, я виглядаю навіженою, але нічого. Я вчуся.
Це урок акторської майстерності. Тож не судіть.
Я хочу викликати емоції через уяву.
Наші матері — найважливіше для нас.
Але в цьому світі все минає.
Я хочу, щоб ти уявила
бездиханне тіло
твоєї матері
перед своїми очима.
Зараз той час,
коли мама не буде скаржитися
що ти не говориш із нею, не дзвониш їй.
Я хочу, щоб ти поцілувала її руку.
Краще зупинитися.
Я знаю, що це, мені це не подобається.
Махіро, подивися на мене.
Я продовжу. Це добре для нас.
Це останній момент. Після цієї миті
ти ніколи не побачиш мамине обличчя.
Пробач!
Мамо, пробач мені!
Скажи це!
Фархано, не ховай лице.
Це кінець. Ти більше не побачиш мамине обличчя.
Я думаю про це щодня.
Проблема в тому, що ти знаєш, що це станеться.
І ти нічого не зможеш вдіяти.
Досить! Дивіться на мене!
Агов! Люба, твоя мама є!
Гадаю, це точно хороша терапія для мене.
Це позбавило мене тривоги, болю.
Мені здається, всім треба пройти цю вправу,
щоб усвідомити цінність людей, яких не цінують!
Чесно кажучи, це було найкраще, що я робила за останні кілька тижнів.
Мені це було потрібно.
Я рада, що ми відновили зв'язок, що зробили це.
Сподіваюся, сьогоднішнє заняття допоможе Фархані
поратися з емоціями.
Годі тікати.
Зцілення не лінійне, воно безладне.
Ми із Сафою запланували зустріч із Джованою і Данією,
щоб поговорити про всі події.
Я хочу знати, що за тертя є між Джованою і Ел-Джей.
Ну що? Ви уклали угоду?
Усе пройшло добре. Ми оглянули будинок, так.
Привіт, дівчата!
-Ух, яка ти! -Люба.
Скучили за мною, так?
Авжеж!
-Привіт! -Ось і Діва!
Привіт! Як справи?
Ми тут пліткуємо про тебе.
-Здається, так і є. -Просто кажу.
-Ми ще не встигли. -Як справи?
Між мною і Данією все вирішено, напруги не залишилося.
Усе гаразд. Усе добре.
-Сафо, скажи, що буде завтра. -Завтра…
-Церемонія. -Яка церемонія?
Познач хоча б тему.
-Усе чорне. -Чорне?
Торік мені зробили мамин подарунок. Нову машину.
Фахад хоче позбутися «ламбо».
Як людині-матеріалістці
мені дуже важко, бо я прив'язуюся до речей.
Отже, я прощаюся з моєю улюбленою «Ламборґіні».
До речі, я почала працювати в офісі з нею.
-Справді? Овва! -Овва!
Я так раділа. Думала, ми будемо офісним дуетом.
Але ні, це божевілля.
Вона спалахує на мене.
Я не очікував, що Сафа працюватиме.
Може, ми з Ібрагімом надихнули їх, бо ми друзі,
що працюють разом.
Гарна динаміка.
Ненадовго. У вас є вакансії в кафе?
Зараз немає!
Я заробляю їй гроші, а вона скаржиться.
А ми бачили Ібрагіма.
Справді?
Він приходив до Зейни.
Ходив до тебе в офіс? Він дуже любить офіси!
Ага.
Він прийшов привітати мене в офіс.
І я вирішив показати йому
пакет із худі, що доставили в мій офіс.
Я думав, він мені допоможе з'ясувати, хто це надіслав.
Він сказав: «Це не я.
Це мої юристи надіслали».
Дуже креативно! Дуже креативно, Ібрагіме!
Він попросив юристів зареєструвати марку «Я і є компанія»
у Великобританії.
Спочатку його наміри були не дуже добрими.
Але тепер, коли ми…
-Друзі. -…помирилися… Так.
-Він хоче подарувати її мені. -О!
-Як мило. -Це ж Ібрагім.
Якщо чесно, його жарт був злим.
Негарно лізти в те, чим хтось заробляє.
Ти знала про це?
-Про що? -Про торгову марку?
Ну…
-Це твоя ідея. -Ні, клянуся. Це не так.
-Але знала. Він казав. -Ти заповнила форму.
Ні, присягаюся.
-Він лише розповів. -Ага.
Гадаю, спершу він мав недобрі наміри.
Але добре, що він сказав тобі правду.
Він був чесним.
Ібрагім не віддав мені реєстраційні документи.
Зараз я не впевнена в його намірах,
я ще мушу дізнатися,
чи марка зареєстрована на ім'я Ібрагіма.
-Як там кафе? -На щастя, усе добре.
-Як тобі робота з Ібрагімом? -Подобається.
Я багато вчуся.
Ібрагім сказав, що ти запізнюєшся.
Що це я щойно почула?
-Він сказав, що ти не серйозна. Тож… -Ти не серйозна?
Дивно, що він вам це сказав. Це була наша з ним розмова.
Сама знаєш, який він. Любить поговорити.
Говорить чи пліткує?
-І те, і інше. -Трохи…
Не знаю, чому він так запросто розповів їм про мене.
Це не круто й мені це не подобається.
Я маю поговорити з ним про це, бо я розчарована.
І я заохочую тебе припинити це партнерство.
Якщо ми відчуємо, що це виходить з-під контролю й руйнує нашу дружбу,
тоді продамо кафе.
До речі про зруйновану дружбу…
Ой.
Хто? За цим столом, сподіваюся, нікого.
Та кого ми більше не бачимо.
-Хто? -Ел-Джей. Ми ж її не бачимо.
Час з'ясувати, що спричинило розрив між Джованою і Ел-Джей.
Я хочу знати, хто ці люди навколо мене.
У тебе з Ел-Джей проблеми?
Бо вона тебе уникає. Куди б ми не пішли,
-здається… -Бо я страшна.
Є проблема між мною і Лоджен.
Але мені важко про це говорити.
Ви були близькими подругами з…
Дві її доньки були дуже дорогі моєму серцю.
-Діти Ел-Джей? -Так.
Вони спали в моєму ліжку.
Вони проводили стільки часу зі мною,
що навіть називали мого колишнього чоловіка «татом».
-Ти впустила її у свій дім. -Так, люба!
Тобто все, що…
Байдуже.
Тобі це завдало болю?
Усе гаразд.
Вона була не просто подругою. Вона була чимось більшим.
А тепер вона для мене мертва.
Вона для мене більше ніщо, чесно кажучи.
-Що ти хочеш сказати? -Я чула, що тут замішаний чоловік.
Вона перетнула межу.
-Ти щось не договорюєш. -Я нічого не скажу.
Жодного слова.
Кінець історії.
Зрада буває не лише в шлюбі.
У дружбі теж таке буває.
Глибоко ранить,
і ця рана
ніколи не заживає.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька