МАЄТОК ХАССАНА Й МОНИ
-Привіт. -Любий.
-Привіт, сонце! -Я тебе шукав.
Я шукаю сукню, у якій піду на вечірку Сафи.
Сьогодні ми з Хассаном готуємося до заходу в Сафи.
Вона сказала нам, що дрес-код чорний.
Але не надала багато деталей.
Тож я шукаю ідеальну чорну сукню.
Але мені дуже важко знайти сукню, яку я шукаю.
-Гаразд. -Я відчуваю себе приголомшеною.
Здається, тут стільки речей, що я просто не можу знайти
те, що шукаю.
Звісно, їй було важко знайти сукню, бо
там у неї 8578 нарядів.
Чесно кажучи, тобі час серйозно задуматися
про те, щоб реорганізувати гардероб.
-Справді? -Бо тут багато речей.
Моні потрібно, по-перше, значно скоротити
кількість речей у її гардеробі.
Зрештою, я сподіваюся, що
вона змінить ставлення й до календаря.
Тобі це потрібно?
Що потрібно?
-Звісно, потрібно. -Навіщо?
Я це надягала на вечірку Gucci.
Слухай, я думаю,
треба позбутися
значної кількості речей,
а потім ми придбаємо тобі
щось новеньке.
Не буду брехати, та це викликало в мене напад паніки.
Це страшно!
Що б ми на тебе не вдягли,
це має підкреслити головне в тобі.
Якщо вона вибере простіше вбрання, яке підкреслює її красу,
це буде найважливіша зміна,
якої, на мою думку, потребує її стиль.
Мені здається, що я маю схильність до накопичення, як у мами.
Я перейняла цю рису від неї і сім'ї. Моя мама накопичує речі,
я, Алія, Худа — ми всі, розумієш?
Так уже я влаштована.
Коли я була малою, мої батьки пережили фінансово дуже важкі часи.
Звісно, у мене інші обставини в житті, та я все одно накопичую.
Я думаю, яке це марнотратство.
Отже, оскільки ти зібрався мені допомагати,
почнемо з одягу на вечірку Сафи?
Потрібна чорна сукня.
Саме її я і шукала.
Дуже проста.
Але водночас не проста.
Так. Готово.
Гаразд.
Завдання виконане.
Тепер ми їдемо на таємничу подію, де дізнаємося, що нас чекає.
БЛИСК ДУБАЯ
САФА-ПАРК
Торік я нарешті отримала подарунок для мами — нову машину.
Але Фахад безперервно казав мені
забрати «Ламборґіні» з мого життя.
Ця машина — лише символ
значної частини мого матеріалізму.
Тож сьогодні я прощаюся з моєю улюбленою «Ламборґіні».
З моїм чудовим авто, яке я так люблю.
Це спроба звільнитися від мого матеріалізму.
Фахад і всі інші
нарешті дізнаються, чому вони сьогодні тут.
Сафа дуже дивно поводиться. Сказала: «Одягни чорне».
І запросила мене в парк,
тож я не розумію, що відбувається.
Привіт, люба. Що тут таке?
Що сталося?
Зараз побачиш.
Я рада, що всі приєднаються до мене.
Дуже чекаю на їхню реакцію щодо приводу події.
МАХІРА
Сьогодні в Сафи захід.
Вона сказала вдягти чорне.
Я виконала завдання від А до Я.
Подивимося.
-Привіт! -Як справи?
-Справляюся.
Що за подія? Чому ми в чорному?
Що там буде? Не знаю.
Привіт, королево драми!
Дякую, що прийшла.
Я вперше бачу Ібрагіма, відколи Зейна сказала,
що Ібрагім зареєстрував товарний знак
«Я і є компанія».
Я планую поговорити з ним наодинці, коли захід закінчиться,
і зрозуміти його наміри.
-Знаєте, що це? -Ні.
Насправді я не очікувала, що прийде Ел-Джей. Вона поза групою.
Ел-Джей уникає Джовани.
Ел-Джей, чому ти тут?
Адже ти пропустила кілька подій.
Та ні.
Ми думали, ти не захочеш прийти, бо тут буде Джована.
Ні! Чому ти так думаєш?
Через суперечку між вами.
Але в нас немає суперечки.
Хто сказав, що вона є?
Я не хочу це обговорювати чи піднімати цю тему.
Коли ми вчора зустрічалися, то говорили про вас.
Але нічого поганого. Лише про спостереження.
-Але я не живу за їхніми спостереженнями. -Так.
Без проблем. Хай говорять про мене. Може, вони гадають, що Ел-Джей змінилася.
Дякую всім, що зібралися тут.
Фахад дуже на мене тиснув, змушуючи попрощатися.
Попрощатися?
Сафа і її заходи —
вона завжди мене дивує.
Для мене моя машина —
це не просто машина,
а ціла скарбничка спогадів.
Ми приїхали попрощатися з машиною?
У той момент Я хотів закидати її всім, що там було.
Ця машина була моєю першою розкішною машиною.
Я нанесла рожеві смужки,
щоб він не міг керувати нею.
Сафа драматична. Сафа — королева драми.
Було дуже трагічно.
І трагічно для мого часу.
А ще пригадую,
як ми з Фахрою поїхали в кафе до Ібрагіма.
Привіт.
ТРОЯНДА НАЗАВЖДИ
Ібрагім був шокований.
Це не смішно, Ібрагіме.
Що це? Якийсь жарт?
Не можу!
Зараз у мене нова ера життя.
Я хочу звільнитися від матеріальних речей.
Це в дусі Сафи. Вона любить надмірне.
Я хочу бути практичнішою і скоротити непотрібні витрати.
Я хотіла всього.
Я хотіла кожну сумку. Усі на світі прикраси.
Але хіба це життя?
Звісно ж, ні.
Чому я прив'язуюся до матеріальних речей?
Сподіваюся, мій чоловік розуміє, як мені важко.
Бог у поміч, Фахаде.
Яка дурість.
Яке марнославство.
Те, що відбувалося, неетично.
Тепер можете кидати квіти
на згадку про мої матеріальні речі.
Прощавайте!
Глибоко дихаймо.
Прощавай…
Принаймні тепер, коли мене спитають:
«Що найбожевільніше ти бачив у житті?» —
я зможу відповісти.
Я ні до чого її не змушував.
Я лише обговорював з тобою, що нам не треба…
-Ти наполягав! -Ти не їздиш!
-Вона два роки не їздила! -Вона мені пасує!
Хай там як, ти так вирішила. Пишаюся тобою.
Дякую.
Може, поплескаємо?
-Дякую. -Так, Сафо!
Я цілком розумію Сафу.
Я все життя накопичую речі.
Мене дуже тішить її нова глава.
Перестати бути матеріалісткою.
Важко позбуватися речей.
-Розуміємо. -Це так.
-Дякую. -Я теж це розумію.
Я її дуже розумію.
Мені важко відпустити свої речі.
Не через матеріальну цінність, а через їхню емоційну цінність.
Тож вона молодець, дякую.
Я зроблю останню фотосесію з машиною.
Боже, дай терпіння це витримати.
Повна нісенітниця. Тотальний абсурд.
Заради цього я гаю час?
-З усією повагою до Сафи… -Це дуже безглуздо.
-…це найбільш дріб'язковий привід. -Ніщо.
Я сприйняла все це як жарт.
Якби я сприймала це серйозно, я би створила проблеми.
-Ми говоримо про сьогодні. -Так.
Сафо!
Сафо, чесно, я ціную запрошення.
-Дякую. -Це безглуздо.
Ми тут для тебе.
Хоча й не хотіли брати участь у такому.
-Дякуємо… -Друзі мають підтримувати.
-Ми й прийшли підтримати! -Друзі завжди підтримують.
Ми прийшли підтримати тебе, але насправді це дурниця.
-Добре, що ти кажеш це в очі. -Ти нам дорога.
Так, але для мене матеріальні речі — складне питання,
бо в мене мало друзів.
Тож я прив'язуюся до речей.
Я розумію твій біль відмови.
-Дякую. -Ми міні-накопичувачки.
-Так. -Тому ми розуміємо.
Не знаю.
Здається, у юні роки я багато про що мріяла,
тому, маючи ці речі, мені ще важче їх втрачати.
-Ми дуже тобою пишаємося. -Дякую.
-Так. -Пишаюся тобою, Сафо.
Господи.
Гадаю, справа не в самій церемонії, а в її сенсі.
Не прив'язуватися до матеріального.
Так. Правда.
Справа не лише в машині. Машина — просто символ того,
що я хочу відпустити і якою я хочу стати.
Я собою дуже пишаюся.
Без коментарів.
Але дай боже більше мудрості й розуму деяким людям.
-Амінь. -Амінь.
Помолімося.
Амінь!
Я ніколи в житті не бачив нічого подібного!
Данія розповіла мені, що вони про мене говорили.
Тож я вирішила поговорити з нею.
Скажеш, що сталося?
Сафа й Зейна питали Джовану, чи є у вас із нею суперечка,
Джована каже ні.
А вони наполягали: «Ні, щось таки є». Я поважаю мовчання Джовани.
-Нема про що говорити. -Вона сказала: «Я не скажу».
Іноді в житті бувають люди,
з якими ви дружите деякий час,
але потім дружба зникає. І це нормально. Таке життя.
Ми з Джованою були хорошими подругами.
Деякі історії краще не розповідати.
Ось і все.
Безцінно.
-Ел-Джей, можна поговорити? -Щось не так?
Так. Хочу в дечому розібратися разом із тобою.
Стосунки між мною і Ел-Джей натягнуті
після подій із Ханною напередодні Нового року,
і коментаря із жирафою.
Тому я вирішила поговорити з нею.
Я не з тих, хто мовчатиме
про такий непотрібний коментар.
Коментар «жирафа»
й твої дії в соцмережах — неприйнятні.
Те, як ти поводилася зі мною, мене шокувало.
Такі речі, принаймні, зі мною…
Нумо сядемо.
Я Попелюшка.
А Фарха й Марха — зведені сестри,
які завжди намагаються принизити Попелюшку й зачепити її.
Коли хтось хоче до мене чіплятися або не поважати мене,
особливо в питаннях особистого життя, хай знають, що буде реакція.
Ти не дуже позитивна в спілкуванні, а очікуєш, що всіх це влаштовує.
І коли я щось кажу, ти маєш претензії.
Чекай, а що означає «жирафа»?
Що я висока?
Так, ти висока. Поруч із тобою я низенька.
-Але ти хотіла образити. -Ні. Це не образа.
Ти так подумала, а намір був інший.
Ел-Джей егоїстка.
Їй ображати інших можна але нам її у відповідь — ні?
Тепер я знаю, що тобі не подобається. А ти — що мені.
Тож, може, постараємося зробити все добрішим.
-Ти так не думаєш? -Може.
Обом треба докласти зусиль.
Я починаю розуміти ваші думки.
Це добре. Значить, ми краще одна одну знаємо.
Сумую за вами, дівчата.
Ходи сюди. Ну-бо.
Розіб'ємо лід. Ну-бо. Годі бути такою.
Ел-Джей дуже старалася
уникнути ескалації конфлікту між нами.
Я б сказала, що образи не залишилося десь на 70 %.
Є ще дещо, що я дуже хочу знати.
Ел-Джей і Джована.
Хто винен у їхній ситуації?
Щоб краще знати світ навколо себе.
Порада тобі…
Мені не потрібна порада.
Це загальна порада…
-Я від усіх віддалилася. -Кажуть, ти…
-Це через Джовану? -Ні!
Ти ніби зловживала її довірою?
Я не маю коментарів. Мені справді нічого сказати.
Але якщо інша людина щось говорить,
буде схоже, що ти не захищаєшся.
Хай говорить. Нічого.
Безперечно, між Джованою і Ел-Джей щось є,
і ми мусимо розібратися в цьому.
Ми маємо поговорити разом, а не уникати одна одну.
Приведіть її сюди, хай вона скаже це мені прямо.
Якщо Джована щось хоче сказати —
вона сидить позаду мене.
Могла би сказати мені в очі.
Джовано!
-Чого вам? -Іди сюди.
Підводитися нижче мого статусу.
Я як гора, яку не турбує вітер.
Я Джована Карим. Я не зійду зі свого місця.
-Що ж… -Чудово!
Вона має рацію.
Ми не на одному рівні. Ми на двох різних рівнях.
Лоджен знає, що вона зробила.
Вона точно не може протистояти мені.
«Це нижче мого статусу…»
-Звісно. -«…встати».
Згодом ми дізнаємося, що то за історія.
-Ібрагіме? -Що?
-Можна тебе? Приватно? -Так. Ходімо.
Серед усієї напруги,
Ібрагім і Данія вирішили відійти вбік
і обговорити свої справи.
Я хочу відійти від групи,
аби поговорити з тобою наодинці.
Ми з Ібрагімом не в хороших стосунках щодо кафе.
Зейна й Сафа сказали мені,
що Ібрагім каже, що я завжди спізнююся,
що він пліткує про мене,
і я подумала: «Я спитаю його».
Бо я не розумію, чому так.
Нещодавно я зустрічалася із Сафою, Зейною і Джованою.
Зейна замовкла, подивилася на мене й спитала:
«Ну то як справи в кафе?
Ібрагім сказав мені в офісі, що ти завжди спізнюєшся
й скаржишся через щоденну роботу…»
Ні, тобто…
Я не сказав їм нічого нового.
Що?
Ти розумієш, що я засмучена? Що ти мене образив?
Чим саме?
Тим, що моя розмова з тобою потрапила до Сафи й Зейни?
Вони нам дві години як друзі!
Але ж ти запізнюєшся!
-Так, та нащо ти їм це говориш? -Що з того?
-Усі це знають! -Хто вони такі?
Не треба говорити їм про мене, Ібрагіме.
З ними не дружити?
Плітки про мене — дружба?
-Це не плітки. -Не плітки?
А зв'язок через розмови про мене?
Ага! Тепер це ревнощі!
Це ревнощі? Справді?
Я твоя подруга, а ти образив мої почуття.
Ось що я намагаюся пояснити, а ти просто уникаєш цього.
Ти сказала Марвану про нашу розмову в кафе?
Звісно.
Думаєш, це логічно,
тоді як Марван не підтримував бізнес,
казати йому про це?
-Він мій чоловік. Так треба. -Я не все кажу дружині.
Це твоє рішення, це ваші стосунки.
Але в бізнесі ти маєш не робити цього.
Данія знає, що Блісс
був проти «Кафе найкращих друзів».
Тож коли ти скаржишся йому на мене,
ти налаштовуєш його сказати мені: «Я попереджав,
і я цього не дозволю».
Коли ти поскаржилася Бліссу,
я відчув, що він має претензії до мене.
Я, ти й Блісс —
ми проблем не маємо. Ми сім'я. Я поговорю з Бліссом.
Ми все владнаємо.
Сподіваюся, ми це переживемо, бо якщо цього не виправити,
на нас чекає справжній безлад.
-Гадаю, я піду, гаразд? -Нам треба йти.
Бувай, серце. До зустрічі.
Бувай, сонце.
Ібрагіме!
Я хотів поговорити з Ібрагімом.
Бачу, він уже йде, а я хочу поговорити, поки він там.
-Як справи? Добре. -Добре. Як справи?
Я не вірю в його наміри.
Чому він не залишив папери в офісі Зейни?
Краще дивитися йому в очі, щоб переконатися.
Зейна сказала, що ти купив права на марку
«Я і є компанія» в Лондоні.
І ще сказала: «Він передасть їх мені».
Я її спитав:
«Який йому зиск? Навіщо йому це?» Тобто…
Так, я зробив це рік тому.
Я засмутився, що вона скористалася тією ситуацією,
виставивши мене винним, коли я сказав їй, що відчуваю.
І я подумав: гаразд, буде їй наука.
І водночас я подумав, що краще це буду я, ніж хтось інший.
Хтось інший не поверне.
Я не розумію, що він хоче. Він хоче зберегти контроль?
Але я обіцяв Зейні,
що ми діятимемо спокійно.
Дамо йому презумпцію невинуватості й матимемо зрілий підхід.
І ти забрав папери. Ти їх повернеш?
Форма в мене, і моя команда допоможе їй перебрати права.
Гаразд.
Ханно,
якщо ти вирішиш зі мною битися —
матимеш війну.
Наразі я виказую спокій.
Не знаю, скільки ще зможу себе стримувати.
Дуже чекаю, щоб він помилився.
КЛІНІКА «БІОЛАЙТ»
Сьогодні у нас дівочий день.
Я, Мона, Джована й Фархана
підемо в спа й посидимо під крапельницею
для енергії, омолодження й заради розваги.
КІМНАТА РЕЛАКСАЦІЇ
-Усе. -Гаразд.
-Справді? -Так.
Ми маємо возз'єднатися. Надто давно ми не були разом.
Збираймося частіше.
-Так. -Так.
До речі, я влаштую вечірку.
-Справді? -Ми любимо вечірки! Тема?
-Це буде щось дуже… -Як Джована.
Ага, я.
Коли я роблю захід, то завжди люблю робити щось інше.
Я влаштую костюмовану вечірку.
-Упевнена, ти нас здивуєш. -Так.
Фархано, ти не була в Сафи.
-Ти про прощання? -Так.
Боже!
Це ж повне лайно.
Хто влаштовує прощання з машиною?
Вона хоче змінитися. Сподіваюся, на краще.
Хай дурить усіх, та не мене.
Усі сказали, що це було нудно.
Чим вона тільки думала?
Вона лише довела світу, що дурна.
Точно було цікаво.
-Ніколи не була на такій вечірці. -Моно, не треба. Цікаво?
-Було цікаво! -Хоч раз у житті будь чесною.
Якщо чесно,
у нас із Фарханою все добре, та сьогодні я трохи під ударом.
Я не зважатиму, бо тут багато емоцій.
Але краще цьому не повторюватися.
Джована, я бачила на вечірці, що Зейна просила тебе поговорити з Ел-Джей,
а ти сказала, що тобі не цікаво. Що сталося?
Ми ніяк не облишимо цю тему.
Але…
Колись давно ми були близькими подругами.
Вона перетнула межу й мене це дуже засмутило.
Я і гадки не мала, що є якась історія між Джованою і Ел-Джей.
Я навіть не знала, що вони дружили.
Давно це було? Я і не знала, що ви дружили.
-І дуже близько. Були як сестри. -Так.
-Як сестри? -Більше того. Вони були як сім'я.
А ти щось їй казала, доводила?
Я нічого не мушу доводити. Це вона винна.
-Може, вона не знає. -Вона точно знає.
Треба вислухати іншу сторону.
Я її вислухала, потім я все побачила, і вона це підтвердила.
Якби я не мала доказів —
надійних і чітких доказів —
я б не засуджувала.
Навіщо їй руйнувати стосунки з людиною, яка її найбільше підтримувала?
От навіть Махіра.
Ти ж знаєш.
-Знаю, що ви були дуже близькі. -Так.
Я чула Джовану, але ніколи не чула Ел-Джей.
У всього є два боки.
Я не втручаюся в такі справи.
Вона не раз
зв'язувалася з певним брендом і казала: «Не запрошуйте Джовану».
Хто ти така, щоб казати: «Не запрошуйте Джовану»?
Чому?
Але я дружу з ними обома.
І, знаєте, я дуже близька із Джованою, але й маю особливий зв'язок з Ел-Джей.
Я дуже хочу мати змогу зібрати їх разом,
щоб вони поговорили.
-Я б рада це зробити. -Але ти знаєш, що було.
-Вона помилялася, і ти теж… -Я помилялася?
-Ні, помилки це… -Ні. Це неприйнятно.
-Вона перетнула межу. Ти знаєш. -Люба… Я не знаю…
-Ти розповідала. Так. -Слухай, не люти мене.
У неї своя історія, у тебе твоя.
Ні, але ти знаєш мій бік історії.
Фархана єдина,
хто знає справжню причину,
чому я дійшла до цього моменту з Лоджен.
Але просить мене поговорити з нею?
-У житті трапляється лайно! -То не помилка.
Буває всяке. Сестри сваряться. Люба…
Тобі нормально, якщо я гулятиму з твоїм колишнім?
Я дізналася, що Лоджен
зблизилася з моїм колишнім.
Вона ставила йому сердечки в Instagram.
Вона не просто перетнула межу, а пробила її.
Слухай, припини.
Я їй не пробачу.
Я про це не забуду.
Ел-Джей вибачалася перед тобою?
Як вибачення це виправить?
-Вона… -Це виправить те, що зламано всередині?
Я досі не можу знайти в собі сили пробачити їй.
Пробач заради себе, не заради неї.
А я не хочу пробачати.
-Я багато чого пробачала. -Вірю.
Так, треба ж захищати себе.
У вас хіба немає червоних ліній?
-Є. Звісно. -Ну?
Можна тебе обійняти? Заспокоймося.
Відчуваю, що Джовані дуже боляче.
Це видно з її енергії. І це важко.
Мені дуже сумно чути цю історію, бо…
Це фігово.
МАЄТОК ФАХАДА Й САФИ
-Привіт, сонце. -Привіт.
-Чаю? Знову? -Так, будь ласка.
Фахад бореться із зайвою вагою.
Я дуже хвилююся за здоров'я Фахада.
Отже, сьогодні
я знайшла нетрадиційний спосіб допомогти Фахаду
на шляху до схуднення.
Його чекає невеличкий сюрприз.
Скільки тут цукру?
Лише одна чайна ложка.
Скільки ти вже випив чаю?
-Чай — це як вода. Не шкодить. -Ні, це не питна вода.
Чай «карак» повсякчас! Що сталося? Чому?
Ми днями ходили на американські гірки,
і коли він з'їхав, то відчув запаморочення й слабкість.
По суті, це через згущення крові
від нездорового харчування.
Гадаю, час щось зробити.
Ти обіцяв почати стежити за вагою.
Гаразд, і?
Ти не тренуєшся, працюєш із дому, мало рухаєшся,
ми постійно замовляємо їжу.
Ти нічого не робиш із вагою.
Я роблю для тебе все.
А ти не дбаєш про себе заради мене й дітей.
Сафо, розслабся.
Скинути вагу — непросте завдання.
Бо дуже важко змінити свій спосіб життя.
Очевидно, Сафу хвилює питання здоров'я.
Це проблема зі здоров'ям.
Ти перебільшуєш.
Я не уявляю свого життя без цього чоловіка.
І я не можу уявити, що його не буде поряд зі мною і дітьми.
Він має подбати про себе заради мене й дівчат.
-Я привела до тебе гостю. -Гостю?
Я знайшла найкраще рішення для нього.
Я знайшла найкращого гіпнотерапевта з великим досвідом. Її звати Мариса Пір.
Мона дала мені номер Мариси.
Вона довго була психотерапевткою Мони.
І вона допомагатиме Фахаду.
-Фахаде, Мариса. -Вітаю.
-Вітаю. Як справи? -Дуже приємно.
Вона спеціалістка з гіпнотерапії.
-Це для тебе? -Для тебе!
Вона допоможе тобі…
Ага, допоможе мені краще спати?
-Як хочете. -Гаразд. Авжеж.
Ні-ні. Нам потрібен здоровий спосіб життя.
Щось химерне.
Та й хіба мені це потрібно?
Гіпнотерапія допомагає
розуму надавати інше повідомлення тілу,
аби потім силою волі боротися з бажаннями.
Але гіпноз сягає вглиб
і позбавляє бажання.
-Це добре. -Опишіть ваш типовий день.
-О котрій ви прокидаєтеся? -О десятій–одинадцятій.
Що найперше ви їсте або п'єте?
Спершу чай.
І він має свій метод.
-Який метод? -Бере купу печива.
-Так. -І занурює його в чай,
щоб воно просякло чаєм.
Стає бісквітний чай.
Це був мій стиль життя з дитинства.
Він часто пов'язує їжу з мамою.
Його мати була дуже відданою і справді чудово готувала.
Він утратив матір. Це теж може бути важливо.
Авжеж. Мабуть, щось у цьому є,
якщо після смерті матері ви п'єте набагато більше чаю,
значить, це приносить спогади про щастя, про легкість буття.
Вона припускає, що їжа й чай пов'язані
зі спогадами про маму, але я підсвідомо не вірю, що причина в цьому.
Коли робиш щось так довго в житті, то це стає звичкою.
Її професійна думка… Якщо вона натякає на це — можливо.
Підніміть погляд якомога вище.
Наче намагаєтеся вдивитися у власні брови.
Тримайте очі в такому положенні. Тепер заплющте повіки.
Повністю. Заплющте повіки.
Ви пробуєте розплющити очі, але вони не піддаються, міцно закриті.
Занурюйтеся глибше й глибше.
На рахунок п'ять, чотири, три, два, один
ви повернетеся до сцени —
місце, подія, час —
де є все — як, чому, де, коли —
ви навчилися нездоровим харчовим звичкам.
Сцена, Фахаде, де ви зараз,
це день чи ніч?
День.
-Усередині чи надворі? -Надворі.
Ви сам чи з людьми?
Із друзями.
Я насправді
фізично намагався відкрити очі, але не міг.
Тоді я трохи запанікував усередині.
Але я чув її, я міг із нею говорити —
ось так.
Що ви робили з друзями, що бачили, відчували?
Крадькома бігали їсти.
-Чому ви бігали їсти крадькома? -В інтернаті не давали їжі.
У юні роки я вчився в школі-інтернаті.
Після того, коли я повертався додому,
мене тішила мамина їжа.
Якою була їжа в інтернаті?
Овочі, зелені, усе зелене.
Коли ви їздили додому на канікули, що робила мама?
Готувала смаколики.
Бачите, що ви створили шаблон у голові?
Здорове харчування — це як в інтернаті. А порушення — це як удома з мамою.
І коли ви це розумієте, це можна змінити.
Те, чого ви бажаєте, чого хочете — те ви й утілюєте.
Я сміялася.
Це наш перший крок на шляху до здоров'я,
а ти вирішив, що це ідеальний час, аби поспати?
Так і мало бути?
Я хочу, щоб ви сказали: «Це не я».
Це не я.
-«Я не та дитина». -Я не та дитина.
-«Я можу мати все, що захочу». -Я можу мати все, що захочу.
Тепер відкрийте очі.
-Він спав. -Це нормально.
-Добре поспав? -Так.
Прослуховуйте цей запис протягом 21 дня.
Можна його вмикати й лягати спати,
бо підсвідомість усе одно його сприйме.
Гаразд.
Я радий знайомству з Марисою. Я з радістю спробую аудіо, яке вона дала.
Подивимося, чи це допоможе.
ОФІС ХЕРОІЕСА
Оскільки Фархана і її колишній не дуже вільно спілкуються,
я вирішила втрутитися й поговорити з колишнім Фархани,
щоб це вирішити.
Привіт.
-Як ти, Махіро? -Добре. А ти?
Дякую, що зв'язалася. Проходь.
Махіра подзвонила. Вона подруга Фархани.
Вона дуже люб'язно запропонувала спробувати вирішити цю ситуацію.
Я призначив зустріч в офісі. Подивимося, що вийде.
Сьогодні я як адвокат диявола.
-Чую лише одну сторону історії. -Он як? Не треба!
-А хочу почути й твою сторону. -Так.
З мого боку, як я кажу, особливо з Фарханою,
розлучення було трохи важчим, ніж зазвичай.
Минуло чотири з половиною роки.
Розумію, що не все вийшло.
На початку життя Ейдена я був в Африці.
Це ж вибір. Ти зробив вибір.
І я несу відповідальність за свої дії. Моя мета — усе виправити.
І щоб виправити відносини із сином,
я хочу проводити більше часу з ним по-своєму.
Я маю надолужити.
Так, але це так само турбує і Фархану —
що тебе не було, а тоді ти раптом повернувся
й вимагаєш прапор батьківства.
Я знаю, що я хороший батько. Я дбаю про Ейдена. Про його освіту.
Я дбаю про все, про що треба подбати. Я роблю більше, ніж треба.
Я стільки років дотримувався її правила:
«Не роби цього, не знайом…»
Адже це нормально й потрібен час на зцілення.
Ясно, що вона любить Ейдена. Але ж не одній їй розбили серце.
Не лише вона розлучена.
Я його батько. Я хочу, щоб він був два тижні в мене й два тижні в неї.
І все. Забудь про все стороннє.
Нащо? Не розумію.
Хероіес, так не можна з дітьми.
Дитині потрібна стабільність.
Я намагаюся знайти рішення.
Та це не вихід, вибач.
Не їй слід установлювати правила. Я не з нею.
А не можу бути з Ейденом і моєю жінкою. Це її правило.
Вона забуває, що я батько.
Це правило — дурня.
Одна з головних причин, чому я тут, — я теж мама
й переживаю власні проблеми в моїх стосунках.
Тому я поставила себе на її місце.
Я б дуже не хотіла будь-коли пережити щось подібне.
Оскільки зараз я якраз розлучаюся,
поки Хероіес говорив, я саме думала:
а якби йшлося про мене?
А якби це я
билася за те, щоб донька була в моєму житті?
Якщо почнеться війна за опіку над моєю дочкою,
я негайно зупиню процедуру розлучення.
У Фархани проблема саме із цією людиною у твоєму житті.
І ти знаєш, чому це проблема.
Не знаю. Я ж і кажу, що не знаю.
-Бо через неї ви розлучилися. -Неправда.
Наш шлюб розпався не тому.
А через надмірну кількість сварок
і забагато токсичності.
Просто бо наші серця були вже не разом.
-Співмешканці. -Кожному свій шлях.
Чесно, я роками старався. Було замало. А більше я не міг.
Усе одно було близько до кінця сім–вісім років тому.
Я хотів сказати їй: «Слухай, навряд щось вийде».
Але трапилося: «О ні, я вагітна!»
Я мусив залишитися з нею.
Найкраще, що я від неї маю —
це мій син.
Тож…
Фархана вільно може знайомити будь-якого свого хлопця з Ейденом.
-Будь-кого, і це нормально. -Не роби це зі злості.
Ні. Злість — це щось геть інше.
Якщо завтра вона одружиться, я перший радітиму за неї.
Я її підтримую. Вона мати моєї дитини.
Я лише кажу, будь ласка, чини чесно.
Забудь, що хтось існує. Роби те, що добре для сина.
Час подорослішати. Позбудься того наративу.
Не думай про своє его.
Не думай: «Я не хочу те й те». Не треба. Ідеться не про его.
А ти не просив чемно?
-І не раз. -Що для тебе «чемно»?
-Ввічливо: «Привіт, Фархано!» -Покажи.
-Привіт, Фархано Боді. -Так.
-Королева Фархана Боді. -Сарказм.
Даси мені трохи часу з дитиною, яку я створив?
Прибери сарказм.
-Приберемо его. -Чемно. Так.
-Склади текст. «Привіт, Фархано!» -Фархано.
-«Я прошу більше часу з дитиною». -Я прошу більше часу з дитиною.
Ну що? Так?
Я повільно поплескаю.
Зробімо це. Я послухаю Махіру
й спробую чемно.
Може, спрацює.
МІНА РАШИД
Я, Хассан і Ханна —
наша дружба стрімко міцнішає.
Тож ми вирішили покататися на яхті.
-Королю Фахаде, нарешті допоможеш нам? -Так.
Приємно щось робити разом із хлопцями, спілкуватися
про те, що в кого на думці.
-Усе добре? -То вперед.
-Овва! -Це так цікаво!
Як справи з Моною?
-Як робота? Як життя? -Усе гаразд.
Звісно, цікаво
бути одруженим із дуже зайнятою, незалежною жінкою.
Звісно, вона має свої кумедні примхи.
Наприклад,
Мона впорядковує свій календар
у цікавий спосіб.
Вона записує все в календар.
Від самого початку дня. Тобто прокинутися…
-Он як? -…піти на роботу.
Отже, якщо я хочу зробити щось разом із нею,
вона хоче, щоб я надсилав їй запрошення з календаря.
-Що? -Так.
А ось що ще цікавіше.
Вона хоче знати за три дні.
-Що? -Так.
Жартуєш!
Якби ж.
Мені подобається, що я одружений
із дуже успішною жінкою.
Але, думаю, є певні складнощі,
коли це починає впливати на динаміку стосунків.
І тут наші підходи відрізняються.
Я в дечому тебе розумію.
Звісно, Зейна зараз теж дуже зайнята.
Години її роботи — божевільні.
Бізнес і все інше в нашому житті, ще й Ібрагім.
Я хочу зробити Зейні великий сюрприз, щоб мотивувати її.
Бог знає, як вона відреагує.
А у тебе як справи?
Днями я був на американських гірках, і голова пішла обертом. Думаю: «Що за…»
-Ні! -Звідки запаморочення?
За останні роки я сильно набрав вагу.
А зайва вага робить кров густішою.
-Це створює проблеми. -Запаморочення.
Сафа вчора запросила до нас гіпнотерапевтку.
-Це був цікавий досвід. -Справді?
Боже!
Такий характер Сафи.
Із Сафою завжди маєш щось нове.
Вона сказала, що таким чином буде простіше зосередитися на здоров'ї.
Тобі дали касету чи щось, що ти маєш слухати?
Я слухаю її щовечора перед сном.
Мені було б дуже цікаво дізнатися, як це працює.
Потрібен особистий тренер?
Ми обговорювали, скільки тиснемо від грудей.
-Ненавиджу спортзал. -Ми б допомогли. Буде весело.
Якщо займатися буквально 15 хвилин тричі на тиждень, усе буде добре.
Спробуй.
Ми з Хассаном любимо ходити в спортзал.
Ми хочемо підбадьорити Фахада.
Візьмемо його із собою задля мотивації.
Ми хочемо йому допомогти.
Вип'ємо ще, перш ніж піти.
-Це мене зневоднює. -Гарна ідея.
Обережно, тут немає цукру.
-Чи це наступний крок гіпнозу? -А, цукор — це ще одна річ.
МУЗИЧНА СТУДІЯ МАРВАНА
Оскільки Блісс зараз такий зайнятий,
продюсує музику, пише свою,
я подумала: «Я поїду в студію
і поспілкуюся з ним».
-Хочеш послухати? -Як ти? Так.
Чудово.
Оце так пісня. Дуже гарна пісня.
-Класна. -Гарна, так?
Це був чудовий рік.
Я зосередився на власній кар'єрі.
У мене чотири бізнеси, і я підписав контракт зі студією.
Подивимося, що вийде.
Скажи, як ти зараз почуваєшся?
Керування всіма бізнесами забирає багато часу.
Я не хочу, щоб було як торік.
Минулий рік пролетів дуже швидко,
і я не мав шансу висловити свою думку про ті події.
Гадаю, сьогодні саме час відкрити ці теми
й поговорити з Данією про мої думки тоді.
Минулого року мені було дуже важко, розумієш?
Тебе не було поряд, як і Ібрагіма, мого друга.
І ти також знаєш про мою ситуацію
стосовно батька.
Тож…
Два роки тому в батька стався інсульт.
Як наслідок, у нього втрата пам'яті.
Це дуже важко, коли
твій тато, голова сім'ї, батько,
просто раптом стає таким слабким.
І…
Ти також маєш сам
бути сильною людиною,
але розуміти татові переживання.
Це важко.
Я не знала, що в тебе на душі.
Найкращий спосіб рухатися вперед — це спілкування.
Гадаю, бідою в наших стосунках було саме спілкування.
Якщо я була засмучена, я не казала йому й навпаки.
Але це неправильний підхід, бо із часом це накопичується,
а потім виривається назовні, коли може бути запізно.
Ти чоловік мрії.
І найкраще в нас і в наших стосунках
те, що ми перш за все друзі…
-Так. -…а вже потім — партнери.
Данія знає мене краще за інших.
Вона знає, через що я пройшов, мій характер і мої цінності.
Маю для тебе подарунок. Ти ж їх любиш у студії.
-Боже! -Сподіваюся, тобі сподобається.
Зараз я підготував для неї сюрприз.
-Я підготував для тебе це. -Що це?
Я завжди щось отримую тут.
Це для того, щоб показати,
як я тобою пишаюся,
щоб визнати, яка ти молодчинка.
-Сподіваюся, тобі сподобається. -Гаразд.
Я нервую.
Що це?
Це ключ від компанії «Карак».
-Що це означає? -Що вона вся твоя.
-Що? -Так.
-Ні! -Так.
У мене була ідея відкрити кафе «Карак»,
та це потребувало багато часу.
А я хочу працювати над музикою і продюсуванням.
Зараз у нас усе чудово.
І тепер, коли Данія працює в бізнесі з кафе,
я вирішив, що це буде ідеальним поєднанням.
Зрештою, це спадщина для дітей.
Моє це чи твоє — не має значення.
Для мене це важливіше, ніж коштовності чи авто.
Адже ти довіряєш мені керувати твоїм бізнесом.
Це так багато для мене значить.
Я була шокована.
За мільйон років я не очікувала,
що він віддасть один зі своїх бізнесів.
Я тебе кохаю. Дякую.
Це найкращий подарунок.
Дякую.
Гадаю, це найромантичніше, що Блісс для мене робив.
До речі, про бізнес, я обговорю з Бліссом, що відбувається з моїм бізнес-партнером.
Я хочу з тобою поговорити про Ібрагіма.
Мене це турбує.
Чула, він говорив про мене Зейні й Сафі.
І я поговорила з ним,
спитала, чи це правда,
а він відповів: «Так».
Ще й розізлився на мене, що я тобі щось кажу.
Ти мій чоловік. Звісно, я тобі все розповім.
А він: «Якщо ти кажеш Марвану, то я можу казати Сафі й Зейні».
-Я кажу: «Не порівнюй». -Це інше.
-Я так і сказала. -Іноді
гадаю, Ібрагім забуває,
що ми з Данією подружжя,
що ми не троє друзів,
що це чоловік, дружина і друг.
А потім я думала, що все гаразд.
Я сказала: «Я, ти й Блісс. Поговоримо. Без проблем».
Бо ти казав, що між тобою і Ібрагімом проблем нема.
-Так? -Так.
Я і сказала йому: «Не хвилюйся. Ми всі зберемося, поговоримо про це.
Це просто непорозуміння».
А через три години —
я думала, усе добре — він опублікував
що хоче продати наше кафе.
-Я бачив. -Я була шокована.
Якщо чесно, це в його стилі. Але зрештою
-це ж партнерство. -Так.
Я не знала. Він не казав про це.
Але він має знати,
що не може продати кафе.
Я власниця 50 %.
Ти маєш узяти телефон, подзвонити Ібрагіму,
і якщо почуєш, що в нього й до мене таке ставлення,
то зустрінемося й поговоримо.
-Іноді це проти… -Організуй це сам,
бо я з ним не розмовляю.
Я не знаю, як розділяти дружбу й бізнес.
Збираєшся продати кафе — ти продаєш і нашу дружбу.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька