Ти вже втретє випробовуєш моє терпіння.
-Як думаєш, чому я… -Припини нападки на мене.
-Те, що ти невдаха… -Чому я відповідаю…
…не дає права мене чіпати.
Хлопці!
Ти шмат лайна!
-Ким ти себе вважаєш? -Ні, Ібрагіме!
-Ти вдарив мене по обличчю? -Ібрагіме!
-Хлопці! -Бляха, мені по обличчю?
-Хлопці! Ібрагіме! -Ти шмат лайна!
-Хлопці! Ібрагіме! -Шмат…
Ми всі зчепилися. Нас намагалися розтягнути.
Навіть охорона прийшла.
-Годі! -Ким ти себе вважаєш?
-Агов! -Ким у біса?
Я був шокований.
Я не очікував, що так буде.
-Клятий шмат лайна! -Припиніть!
Ти поцілив мені в обличчя тарілкою? Ти шмат лайна!
-Годі! -Ти шмат лайна!
-Шмат лайна! -Заспокойся, Бліссе.
Треба було слухати всіх інших.
Салем мене попереджав, а я не міг повірити.
Настала моя черга.
Невже аж такі ревнощі?
Мій брат хоче мене так скривдити?
Він розбив мені серце.
Розгін від нуля до сотні був дуже швидким.
Це просто смішно.
Досить!
-Не ходи туди. -Заберіть від мене камеру.
Минулого вечора ти дражнив лева,
а лев нічого не зробив.
Не треба повертатися й знову дражнити лева,
очікуючи що нічого не станеться, бро.
Ібрагіме, тримай це на оці.
Кожна дія викликає протидію. Реакцію Марвана викликали дії Ібрагіма.
Побачивши всі ці події,
я пригадав кожне слово, яке їм казав.
Ось і все.
Слава Богу, що хоча б так.
Подивимося, що ще скажуть у лікарні.
Марване, ні ти, ні тисяча таких, як ти, не зрівняються з Ібрагімом Аль-Самаді.
Отже, дійшло до того, що він розбив мені обличчя.
Мерщій!
Очевидно, через те, що сталося,
Ібрагіма відвезли в лікарню.
Блісс був засмучений цими подіями.
Марван хотів вибачитися перед Ібрагімом,
але я його зупинив, бо я боявся, що стане гірше.
Марван був засмучений, помітно, що він шкодував.
Сядь. Ходи зі мною. Посидь, друже.
Я зробив те, що зробив би й будь-хто нормальний.
Я відреагував.
Я за все своє життя не бився.
Мені стало сумно, і я не знав, що робити.
Марване, посидь. Зараз не час.
Усе гаразд. Це був нещасний випадок.
Дозволь дещо сказати, Ібрагіме,
і слухай: голосно й чітко.
Може, тобі все сходило з рук,
але не я.
Я не з тих.
Ні я, ні моя дружина, ні моя сім'я.
Ні.
Я повірити не міг.
Це справді сталося?
Я це заперечую.
БЛИСК ДУБАЯ
МАЄТОК МАРВАНА Й ДАНІЇ
Після того, що сталося, я відчував, що більше не можу бути там.
Найкраще було поїхати додому й поговорити з Данією.
Привіт!
Не вставай.
Я не дуже бажаю цієї розмови з Данією.
Знаю, це буде боляче,
але краще, щоб вона почула це від мене, а не деінде.
Добре, що ти не поїхала.
Я проглядала телефон,
а потім побачила,
що Ібрагім заблокував мене.
Що сталося?
Із чого почати?
Я вчора казав, що він зробив на зустрічі.
Я в ньому розчарована.
Для нього все жарти.
-Він тобі не дзвонив учора? -Нічого.
Я йому не писала, бо вже все йому сказала.
Я здаюся.
Якщо я прошу його нікому не казати,
тут немає винятків.
Нікому це нікому.
Це як ніж у серце.
Він узяв щось чудове й священне, що маємо ми з Бліссом,
і кинув, наче це ніщо.
Ти не повіриш, що було ще.
Розповідай.
Марване?
Можеш сказати?
Я намагаюся. Я хочу сказати їй, що саме сталося,
але слова застрягли.
Чому ти плачеш, Марване?
-Що сталося? -Бо це прозвучить так божевільно.
Ми пішли на сніданок, лише хлопці,
і тут з'являється він.
Мав би зайти, підбігавши хвоста,
з опущеною головою. Ні, він усміхається,
розслаблений, балакливий — жодних докорів сумління.
Фахад, Ханна й Салем — троє хлопців, про яких він раніше верз лайно,
дають йому життєві поради, як і що робити.
А я і сказав: «Хіба не іронічно, що всі ці хлопці за столом
дають тобі поради, як стати краще?»
Тут він устає.
Ставить руку на стіл, і просто штовхає все.
Я відреагував. Я не пам'ятаю. Я схопив, що побачив і жбурнув у нього.
Він сказився. Троє не могли його спинити.
Я не очікувала такого від Ібрагіма.
Блісс — дуже мирна людина.
Мало що може дістати його аж так.
Це так грубо.
Він розкриває мою таємницю. Ні каяття, ні вибачень.
А тоді приходить і б'ється з тобою.
Він звихнувся.
Зовсім.
Сумно, що ми дійшли до цього.
Ніколи не думала, що з нами так буде.
Я думала, ми всі такі близькі. Ми були як сім'я.
Мені зараз найменше потрібен стрес.
А вони роблять це, і це найбільший стрес для мене.
Мені шкода, що так сталося.
Не знаю, де ми помилилися
і як він дійшов до такого рівня ненависті до тебе.
Ви були такі близькі. Як брати.
Це не мій брат.
Ні.
Це ще більш боляче, бо ми були такими близькими.
Але я не думав, що він зробить це саме з близькими.
Гадаю, час закінчувати це шоу.
Вмикайте титри.
Так не чинить друг або родич.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Ми це переживемо. Усе гаразд.
Я тобі вірю.
ОБЕРОЇ — АЛЬ-ЗОРА
Це останній день ретриту.
Щоб закінчити ці бурхливі вихідні,
я вирішила запросити групу
на обід на пляжі.
Усі зможуть попрощатися
й вирушити додому.
-Розслабляє, правда? Атмосфера. -Так.
Після подій за сніданком
ми відвезли Ібрагіма до лікарні.
Блісс і Салем уже поїхали. Тому не прийшли на обід.
Ібрагім і Блісс прийдуть?
Ібрагім і Блісс…
Де вони? Вони не прийдуть?
Ханна й Фахад сказали нам із Сафою, що було
під час сніданку між Бліссом і Ібрагімом.
Блісс поїхав.
-Він поїхав? -Так.
-Справді? -Робота? Чи…
Так. Гадаю, він хотів повернутися до Данії.
-А Салем? -Так, де Салем?
Він теж не прийде?
Він не прийде.
Ібрагім зник, а також Блісс і Салем.
Мені просто цікаво, що відбувається.
Вони хоч помирилися сьогодні?
Навпаки.
Ібрагіме.
-Привіт! -Привіт!
-Як справи? -Привіт.
Нам тебе бракувало.
-Як справи? -Добре. А ти?
-Як справи? -Нормально.
-Справді? -Як ти почуваєшся?
Добре.
Ні, що сталося? Серйозно!
Прийшов Ібрагім, і я відчула, що щось сталося, тож…
Отже, Салем, Ханна й Фахад —
ми снідали з Марваном.
І Салем відкрив тему.
Він сказав: «Ви як брати,
і не варто злитися один на одного».
І Фахад сказав те саме і Ханна сказала те саме.
Він відповів: «Я здивований, що ви троє
захищаєте того, з ким мали проблеми».
Я кажу: «Бліссе, ти втретє випробовуєш моє терпіння.
Ніби не знаєш, хто я, але ти точно мене знаєш».
Тож я розлютився.
Я встав зі столу і зробив ось так,
і це було раптово.
І, не знаю, він злякався. Схопив тарілку й жбурнув мені в голову.
-Боже! -Даруй?
-Ні! -Погляньте.
-Боже! -Що?
Не може бути!
-Боже! -Тарілкою?
Найбільшою тарілкою.
Не може бути.
Я в шоку.
На ньому поріз і кров.
Це було страшно.
Досі кровить.
Ні! Боже!
На хвилину я подумала,
що цей хлопець, Ібрагім,
мабуть, спровокував Блісса, бо Блісс ніколи б так не зробив.
Гадаю, саме так і сталося.
Що сталося після того, як він розбив тарілку?
Я був несвідомий. Я не знаю.
Знаю, що пішов до нього й хотів розірвати його на шматки.
Блісс, гадаю, має презумпцію невинуватості,
доки я не почую від нього, що саме сталося.
Емоції вийшли з-під контролю.
Це занадто.
-Ти теж його вдарив? -Але…
Я намагався, але Фахад, Салем
і Ханна мене стримали.
І це через те, що було вчора?
Не думаю. Гадаю, він це накопичував.
Це сталося не просто так.
Ти справді все це накопичував усередині? Для чого?
Бо ревнуєш? Бо ти 42-річний діджей?
І що, що діджей?
Якщо така людина, як Ібрагім, дружитиме зі мною,
а позаочі обмовлятиме мене, це неприйнятно.
Але це просто знак того,
наскільки погані стали відносини з Бліссом.
Є щось набагато більше. Проблема глибша.
Я намагався йому сказати. Він говорив із Салемом,
але не зі мною. Мені не казав.
Я ні на секунду не думаю,
що він мав намір поцілити тобі в обличчя
або в око.
Ібрагім відчував себе жертвою нападу, він поранений.
Він говорить із розчаруванням і злістю.
Я волію не зважати на все те негативне, що він казав у такому стані.
У мить гніву іноді забуваєш, що робиш,
але треба зібратися з думками й діяти свідомо. Ти…
Ми маємо відповідати за свою реакцію.
Ібрагім має право говорити. Він дорослий.
Він може сказати, що каже. Він постраждала сторона.
Але водночас
Ібрагім знає, де гачки, які спричиняють певну реакцію в певних людей.
Як це вплине на вашу дружбу з Данією?
Річ не в цьому. Просто з Данією…
Я навіть не розповідатиму їй. Хай він розкаже свою версію.
Я не ставатиму між ними. Вони подружжя. У них діти.
Я хочу триматися якомога далі.
Я заблокував їх в інстаграмі.
Не хочу з ними мати справу.
Бо ти показав мені, який ти.
Данія не знає мого боку історії, і я не хочу їй розповідати.
Я певен, вона буде на моєму боці.
Але, Ібрагіме,
не з усього можна влаштувати сцену. Тобто…
-Знижуй запал. -Ні, я намагався.
Джовано, я вчора розрядив ситуацію. Ви бачили.
Я зараз хвилююся за тебе.
І за Данію — вона вагітна.
-Якщо заблокуєш, ти засмутиш її. -Я їй не скажу.
Гадаю, тобі варто написати їй щось на кшталт…
Надішли їй повідомлення: «Клянуся, я нічого не робив».
Гаразд, Ібрагіме, можеш їй подзвонити?
Уявіть, якщо Марван відповість.
Вона не відповідає.
Данія не відповіла.
Я хочу поговорити з нею, заспокоїти
й сказати їй, що все добре,
не хвилюйся,
ми все одно як сім'я. Ми вирішимо це разом.
Ось що я хотів сказати, але вона не схотіла.
А можна це виправити, Ібрагіме?
Коли я щось вирішую стосовно мого власного добробуту,
це остаточно.
І що ти вирішив?
Бути подалі від нього.
Шкоду заподіяно. Це й біда.
-Він розбив… -Це не ненависть.
Це лише через біль що триває після того, як усе сказано й зроблено.
Я пройшла через те, що переживає він.
Моя проблема з Лоджен.
Битися безглуздо,
але причина суперечок — це не дурниці.
Якщо чесно, вчора, коли я пішла,
я не знаю, що відбувалося далі.
Я пішла, бо дуже засмутилася,
а не тому, що вона була там.
Я засмутилася, бо я її люблю.
Справді!
Здається, ти їй пробачила.
Пробачила. Так. Можна не спілкуватися, але неможливо змусити себе ненавидіти.
Але вона поставила себе й мене в таку ситуацію.
Чому хтось так легко зраджує? Ніщо того не варте.
Цінність не в грошах.
Гроші не роблять людей, ми робимо гроші.
Тож не захоплюйтеся ними.
Якщо хочеш миру, знайди його всередині. Працюй над собою.
-Правда. -З глибини душі.
Гроші для мене не визначають людину.
Важлива особистість.
Яка людина всередині — ось що мене хвилює.
-Джовано, ми тебе любимо. -Дякую.
Я знаю, що час лікує все.
Так. Хай там як.
Дівчата, я хочу запросити вас на вечірку в піжамах.
Піжамна вечірка!
Лише для жінок.
-Бій подушками буде? -Звісно.
-Гаразд. -Я надішлю піжами.
Лоджен прийде?
Боже! Це було би прекрасно.
Мені дуже сумно, що Джована й Ел-Джей не виправили стосунки.
Я щиро сподіваюся, що вони дружитимуть,
бо їм безсумнівно потрібно все залагодити.
Друзі, дякую всім, що приїхали.
-Було напружено. -Слава богу.
І мені сумно, що деякі дружні стосунки набили шишки.
Але час лікує все.
Дякую, Занзун.
Цей відпочинок закінчено.
Я думала, що цей ретрит нам потрібен,
щоб усі з усім розібралися і люди помирилися,
але все вийшло не так, як я планувала.
САНРАЙЗ-БІЧ
У групі стільки драмі,
що я захотіла відпочити.
Бо це не те, яка я.
Я вирішила влаштувати пікнік біля моря з дітьми,
щоб провести особливий час із ними.
-Овва! -Овва!
-Як чудова! -Вам подобається?
-Так. -Так? Я вибрала наші улюблені кольори.
Дякую.
-Я тебе так люблю. -Це наша маленька втеча.
Мої діти показують найкраще в мені.
І коли я з ними, я у своїй стихії.
Вони мій світ, моя скеля, моє все.
Ми влаштовуємо пікнік на пляжі.
-Будьмо. -Будьмо!
Будьмо, Таліє.
Чудово. Будьмо.
Отже…
А ти колись одружишся?
Доньки — мої найкращі подруги.
Чим вони старші,
тим більше змінюється наше спілкування.
Звісно, я одружуся. З людиною, яку ви схвалите.
Чи скоро я одружуся?
Ні.
Але з ким би я не побралася, це має бути той, кого ви приймете й полюбите.
І він має любити вас, немов ви його власні донечки.
Статус заручин було скасовано.
Я більше не заручена.
Тепер усі мої стосунки — лише із сім'єю і само собою.
Хочете, щоб я одружилася?
-Так. -Так, з правильним чоловіком.
Так, але також важливо, щоб ти була з ним щаслива.
Серденько моє!
Не тільки, щоб він нам подобався.
Я так пишаюся своїми дівчатами і…
Сама я мала не найкращі стосунки з моєю мамою,
тому все, чого мені бракувало з нею,
я хочу дати їм.
Знаєте, ви, дівчата, не лише мої дочки.
Ви мої найкращі подруги.
Бо так і є.
Я робила багато помилок.
Знаєте, мама не ідеальна.
Я хочу, щоб ви знали, що ми вчимося на своїх помилках.
Головне — удосконалюватися.
А завдяки вам, дівчата, я завжди хочу ставати лише кращою.
Чесність із дітьми дуже важлива.
Після сварки між мною і Джованою
я дуже подорослішала.
Я відчуваю, що настав час відпустити це.
Лише час усе лікує.
Я маю для вас невеличкий сюрприз.
Дещо маленьке.
-Тримай, Таліє. -Дякую.
Це наші ініціали.
А знаєте чому?
Бо ми стільки всього пережили,
лише ми втрьох, самі.
І ми впоралися.
Це найкращий подарунок від тебе в житті.
-Справді? -Так.
Я завжди кажу: «Пообіцяйте, що не покинете мене».
-Ніколи. -Пообіцяйте мені.
-Бо я вас ніколи не покину. -Обіцяю.
Іноді я просто не поспішаю і дивлюся на них,
я зупиняюся.
І просто згадую час, коли вони народилися.
Я дивлюся на них і від цього…
Я дуже щаслива, мене переповнюють емоції.
Як я кажу: «Разом назавжди».
ГОТЕЛЬ DUBAI EDITION – ЦЕНТР ДУБАЯ
Після того, що сталося,
ми з Данією вирішили, що краще зібрати групу
й розповісти їм цю історію.
І я дуже я хотів, щоб обов'язково
прийшли Ханна, Фахад і Салем.
-Привіт. -Як справи?
-Як ти? -Добре, люба.
Я поїхала з ретриту,
але чула про бійку між Бліссом і Ібрагімом.
Тому ми зустрінемося з Бліссом.
Він сказав, що розповість свій бік історії
про те, що сталося з Ібрагімом.
Я вперше бачу Данію дізнавшись добру новину,
як би це не було.
Я хочу її привітати, тому купила букет квітів.
-Вітаю. -Ти диво.
-Це маленький… -Це так мило.
Як чарівно.
Привіт, дорогий. Як ти? Як здоров'я?
-Добре. -Добре?
Привіт, дівчата.
-Вітаємо тебе. -Вітаємо.
-Дякую вам. -Як ти, Даніє?
Якщо чесно, не дуже. Важко. Це нелегко.
І інші вагітності були такими?
-Так, усі мої вагітності такі. -Овва.
Так. Я планувала оголосити всім.
Та коли я з'ясувала, як усі дізналися, мене це засмутило.
Але я ціную це й дякую вам.
Дякую.
Вони мене вітають, а я сиджу й думаю: «Я не хотіла, щоб ви так дізналися».
І не якийсь ненависник поставив би мене в таке становище,
а найкращий друг.
По-перше, дякую, що ви прийшли,
і я впевнений, що ви всі вже чули, що сталося.
Це жахлива ситуація, і мене це зовсім не тішить.
Гадаю, мені важливо розповісти свою точку зору.
Фархана сказала,
що Ібрагім влаштував виставу й розповів вигадки.
Змусив усіх жаліти його,
але нічого. Я розповім свою історію як є.
Усе гаразд, друже. Це життя. Буває.
Бог ставить нас у такі ситуації, щоб ми навчалися й жили далі.
Марван приголомшений і дуже засмучений, бо це занадто.
Він намагається все пояснити. Відчуває гнів і образу.
Він сказав вам, що просто хитнув стіл, а я розлютився й щось жбурнув.
Це цілковита брехня.
Він устав. Гепнув по столу
й штовхнув усе, що там було, на мене.
Я рада, що Блісс розповів свою сторону історії,
бо, гадаю, це дуже важливо.
Я правду кажу чи ні?
Так чи ні?
У всього є два боки.
За словами Блісса,
Ібрагім не просто ляснув по столу. Ні.
Він штовхнув усе, що стояло на столі.
Це зовсім інша історія.
Напередодні він розкрив нашу найглибиннішу таємницю,
яку ми хотіли розповісти самі — про дитину.
Що б ви зробили? Скажіть.
-Але ж ви знаєте, який Ібрагім. -Але це неправильно…
-Не хранитель секретів. -Ні.
Але він не мав цього казати.
Є здоров'я. Це життя дитини.
-Жінки. -Вони хотіли розповісти самі.
Це неправильно. Ні, люба.
Я люблю Ібрагіма, але все одно є межі, які не можна перетинати.
Так цікаво бачити,
що у вас тепер інший погляд на Ібрагіма,
тоді як у попередні роки
я на собі відчула всі реакції Ібрагіма,
-і ніхто про це навіть не говорив. -Ти маєш рацію.
Здавалося, ніби я погана людина,
а не така, якою я є.
Основа дружби Блісса, Данії і Ібрагіма — спільний ворог, Зейна.
Але коли Зейна більше не ворог,
у чому суть їхньої дружби?
Бліссе, я розумію. Це принизливо,
але це віддзеркалення його поведінки.
Він незрілий. Його поведінка нісенітна.
Тут усі знають: Ібрагім може бути сволотою,
але я розчарувався в тобі,
коли ти щось кинув у запалі.
Я знаю тебе, ти цього не прагнув.
Я знаю, це була реакція.
Ти не хотів його поранити.
Але треба мати більше контролю над собою.
Ібрагім божевільний.
Але все ж,
невже ти так будеш усе вирішувати?
Ні, чуваче. Так не можна поводитися.
Я не звинувачую Марвана, бо він лише реагував на дії,
і я хочу, щоб вони обидва повернулися, розібралися й виправили це.
Насправді це дрібниця,
і я зроблю все щоб вирішити їхню проблему за будь-що.
Почекаймо, поки вони заспокояться й усе вляжеться,
а тоді я подумаю, як усе виправити між цими братами.
До того моменту ти був жертвою.
Але щойно ти кинув тарілку, усе змінилося.
Тепер треба подумати, що робити далі.
Так, я знаю, що робити.
Такі люди мені не потрібні.
Це жахливо, але я не дозволю, щоб зі мною так чинили.
Щоб хтось приходив і так зачіпляв мене.
Чесно, Бліссе, я розумію, чому ти засмучений так і так, бо…
Але думаю, ви любите одне одного
й це непотрібне загострення.
Треба розібратися, як це вирішити,
бо не варто викидати таку значну дружбу.
Чесно кажучи, я не вирішую, чия тут правда
чи хто поганий.
Думаю, їм обом треба вибачитися один перед одним.
Бліссе, те, що тобі зараз погано,
лише підтверджує, що ти не такий.
Наскільки я бачив, Блісс дуже шкодував
бо безсумнівно
в ньому немає жодної краплі жорстокості.
Насправді спланувати реакцію неможливо.
Бо це реакція.
-Життя триває. -Так. Отож.
Знаєш, не можна це просто залишати.
-Дякую, Фахаде. -Дякую вам.
Я знаю, що це спричинило багато
напруженості й ніяковості в групі.
Але я хотів розповісти свій бік історії.
Мені байдуже, хто підтримує мене
чи його.
Бо я знаю правду.
Я знаю, що я зробив, і знаю, що я обстоюю.
Побачимося на вашій річниці?
Так!
-Вітаю вас. -Дякуємо.
Ми планували святкувати десяту річницю.
Але після всього цього я подумав трохи все змінити.
Коли всі зберуться, ми оголосимо,
що це не лише наша десята річниця,
а й оголошення про стать дитини.
І Ібрагіма не запрошено.
ДІМ ДЖОВАНИ КАРИМ
Після драми в групі
вечір піжам — саме те, що нам треба.
Я в захваті, що прийдуть дівчата.
Я підготувала ікру й пір'я.
Чесно, не можу дочекатися.
Боже! Ти така миловидна.
Рада тебе бачити. Як гарно!
Це як кімната дівочих мрій.
Обожнюю ідею піжамної вечірки.
Добре, коли дівчата разом. Мені це дуже потрібно.
Привіт, дівчата!
Люба! Як ти?
Ласкаво прошу.
Усі знають: коли я влаштовую заходи, усе має бути ідеально.
Як чудово, що ти прийшла.
-Це ж ти, люба. -Так? Люблю тебе.
-Привіт, дівчата. -Привіт!
-Привіт!
-Привіт, люба. -Привіт!
-Привіт, Сафо. Як ти? -Привіт.
Уперше за кілька місяців
Фархана привіталася зі мною.
Каже: «Як справи?»
Я вважатиму це вибаченням. Рушимо далі.
Я притулилася до твоєї шафи, інакше я просто…
-Вони до мене промовляють. -Так.
Це половина колекції.
А друга — у моєму іншому будинку, в іншій країні.
Оскільки я зараз відмовляюся від матеріальних цінностей,
як можна переді мною так напоказ виставляти сумочки «Біркін»?
Отже, дівчата,
я вирішила замовити легкий фуршет.
Я обожнюю ікру.
Усі ви знаєте, як я люблю шпильки для волосся зі словами.
Тому я принесла такі для кожної.
Ура!
Щоразу, коли я так прикрашаю волосся, усі кажуть: «І я хочу».
Тому я обрала прикрасу-шпильку для кожної з дівчат.
Махіро. Оскільки ти віднедавна самотня,
тобі дві шпильки з різними словами.
Тут слова: «Додай мене» і «Без шансів».
Якщо побачиш хлопця, який тобі сподобається — «Додай мене»,
а якщо не подобається, носи «Без шансів». Це тобі.
Я дуже люблю Сафу. Вона така мила.
Тобі «Подарунок новій мамі».
-Звісно. -Дякую.
Тобі — «Вези мене на шопінг» і «Без шансів».
Дякую, люба.
«Уперед, любий» — для тебе.
-Наймотивованіша людина. -Що?
«Купи мені "Біркін"» — Біркін-королеві.
-Дякую. -Це в дусі Сафи.
І «Додай мене» для впливовиці в соцмережах.
-Так мило. -Пише: «Додай мене».
Сафа подарувала мені шпильку. Тож хоче миру.
Гадаю, що і я маю це відпустити.
Ось і все. Вирішено.
Гадаю, я її провчила. Сподіваюся.
-Як почувався твій чоловік, коли ми пішли? -Він був дуже засмучений.
-Для нього це занадто. -Знаю.
Гадаю, ви бачили…
Чоловікам важко плакати.
Коли він плакав, я засмутилася.
Удома він кілька разів плакав.
Я вперше бачила, як він плакав. Йому було дуже важко.
І мені важко бачити його таким.
-Тобі теж важко. -Дуже.
Ти у сварці між чоловіком і найкращим другом.
-І бізнес-партнером. -Так.
І ти вагітна, тобто ще й гормональний безлад.
Так.
Я застрягла у сварці між моїм супутником життя —
чоловіком, батьком моїх дітей —
і моїм бізнес-партнером — моїм найкращим другом.
Зараз я не думаю про бізнес чи інших людей,
мене турбує добробут мого чоловіка.
Сумно, що ми дійшли до цього.
Можливо, за все моє життя це було найгірше, що мені зробив друг.
-Справді? -Так.
За все життя.
Це був удар ножем у серце.
Мені було справді боляче.
Знаєте, дехто може сказати: «То й що? Це ж лише вагітність».
Для мене це було важливо. Я багато разів просила його не говорити про це.
Тоді чому він нам сказав?
Він хотів забрати в мене мій момент,
просто хотів усе зіпсувати.
Це єдине пояснення, яке я бачу.
Ібрагім не може стерпіти, щоб інші
мали щасливе життя, щасливий шлюб.
Він завжди мріяв про дитину, а має нестабільні стосунки.
А яке ще пояснення може бути?
Отже, дівчата, гаразд.
-Розважмося. -Так!
-Гаразд?
Я приготувала сюрприз, щоб трохи підняти нам настрій.
Зробімо грайливу сварку-бійку.
До бою!
Абсолютне божевілля.
Ніколи не обходиться без сварки!
Гарно повеселилися.
У мене в роті пір'я. Я не можу…
Сьогодні я сам на сам з Ібрагімом.
Я постараюся придумати, як виправити їхню дружбу,
хоч її розбито вдрузки.
ТАМОКА ДУБАЙ
-Вітаю, любий. -Вітаю.
-З поверненням. -Дякую.
-Як ти? -Добре.
-Як справи? -Добре.
-Точно? -Так.
Я нещодавно попереджав Ібрагіма й Марвана, та вони не зважили на це.
Подумали, що я їм читаю лекції чи хизуюся життєвим досвідом.
Але тепер обидва з'ясували,
що накопичували невирішені проблеми
один із одним уже довгий час.
Могло бути й гірше.
Ібрагіме, ти знаєш: я нічого не прикрашаю. Був чіткий червоний прапорець, гаразд?
Я бачив, що Марван засмучений, але тримає все в собі.
Я це бачив. А ти думав, я жартую.
Того дня він нам сказав,
«Відкриймо серця й скажімо правду».
Я відповів: «Люди мусять визнавати помилки».
Усе, про що ти кажеш, Ібрагіме, не є причиною.
-Я… Ні. -Я був там і спостерігав за вами.
Він мене знає.
Якщо мене атакують, я мщуся десятикратно.
Я можу бути найкращим у світі другом,
але так само можу бути й найгіршим ворогом.
Він силкується переконати світ: «Ібрагім нищить мій шлюб».
А це не так. Шлюб уже знищено.
Я для цього не потрібен.
Чесно кажучи, Блісс завжди звинувачує мене в його сімейних проблемах.
Я хочу, щоб Блісс і Данія зрозуміли, що я дуже стараюся
врятувати їхні стосунки.
Уся ситуація не годиться.
Усе не мало бути таким агресивним.
-Хіба я був агресивнім? -Ні. Усі. Ви обоє.
-Салеме, я… Він… -Ви обоє.
Я встав з-за столу й пішов. Я ішов.
Ні, Ібрагіме, ні.
-Коли ти йшов… -Так.
…ти перекинув усе на Ханну й Марвана. Усе.
Ось так. Ти все перекинув.
-Може, ковзнув, але я не… -Ні.
Повір мені. Богом клянуся, я не брешу.
Він тебе не виводив.
Він зреагував, жбурнувши те, що летіло в нього.
Ти себе бачив?
Я бачив, як ти бушував.
Я?
Я відчував, що Ібрагім збентежений.
Що Ібрагім не повністю збагнув, що відбувалося.
Я пояснив йому максимально чітко.
Він не перепросив.
Не сказав: «Вибач, що я вмазав тобі тарілкою по голові».
-Сказав. -Ні.
-Він… Ні. -Присягаюся, я такого не чув.
Він прийшов у сльозах: «Що я наробив?» Так.
-Справді? -Богом клянуся.
Салем усе заспокоює мене.
Він дуже розумний.
Він знає, що кажучи мені все це,
він змусить мене двічі все обдумати.
Він мене цим не лютив.
Ти не такий, друже.
І це не лише з Марваном.
Ти нині так з усіма на все реагуєш.
Сварка з Ханною мене здивувала. Я думав: «Що це, Ібрагіме?»
Я помітив, що останнім часом суперечки Ібрагіма з людьми
закінчуються фізичними бійками.
Ясно, як день, що в нього особисті проблеми.
Можливо, є негаразди між ним і його дружиною.
Якщо про це не подбати, можлива гірша реакція,
і тоді ти втратиш усіх друзів.
Що ви тепер робитимете з бізнесом?
-Наразі про все може подбати персонал. -Так.
У найгіршому випадку вона схоче вийти.
Ми зробимо все цивілізовано. Розійдемося.
Якщо ти цінуєш мою дружбу, я постараюся це виправити.
Але не відвертайся від сім'ї.
Підсумок.
Я переживав, що братні стосунки, якими всі захоплювалися,
може зруйнувати щось тривіальне,
що можна було б легко залагодити.
-Гаразд, друже? -Гаразд.
Насправді Салем — мов старший брат.
Надважливий у моєму житті.
Він розповів про Блісса те, чого я не знав.
Я влаштовую захід-сюрприз для моєї мами —
на честь бізнесу, який я відкрив для неї.
Я запросив усіх,
Сподіваюся, Данія і Блісс теж прийдуть.
Малим нам мама пекла пироги й торти.
Уміла спекти щось навіть із нічого.
І я вирішив відкрити для неї кондитерську «Подзвони мамі».
Вона про це не знає.
Я показував їй логотип,
але вона не знає. Ми її здивуємо. Це сюрприз.
-Кого запросиш? -Усіх.
Усіх? І Марвана з Данією?
Я не люблю тримати образи. Я не такий.
-Слава богу. -Запрошено всіх.
Поговоривши з Ібрагімом, я відчуваю, що він не проти примирення.
Коли я це зрозумів, то подумав: «Слава богу, із цим розібралися».
Треба, щоб заспокоївся Марван.
Я створила новий подкаст — «Це мої друзі».
Сьогодні я запросила Зейну на свій подкаст,
бо хочу дізнатися про неї як особистість.
-Привіт! -Привіт!
-Дякую, що прийшла. -Дякую, люба.
-Дякую, що запросила. -Як справи?
Також прийде Фархана.
Після подій між Зейною і Фарханою,
я подумала запросити й Фархану,
щоб усім нам познайомитися глибше.
-Привіт! -Привіт, подруго. Як справи?
-Як справи? -Добре, люба. Як ти?
Тримаємо дистанцію.
Кулачком.
Ми завжди бачимо зарозумілу, неприємну сторону Зейни.
Є в неї м'яка сторона? Якщо є, буде приємно побачити.
Мені трохи дивно, що ми робимо це зараз,
коли у твоїй дружбі кризовий період.
Знаю. Оце так поворот сюжету.
Тепер я розумію, як це, коли Ібрагім — ворог.
Я з ним ніколи не ворогувала,
тож розумію твій біль.
Тепер я бачу більше того,
-що бачила ти. -Бачила. Так.
Бо дуже легко дивитися на ситуацію,
-коли ти поза нею. -Так.
Гаразд, перевірка. Скажи щось, Зейно.
Перевірка.
Усе добре? Гаразд.
І на три, два, один…
Вітаю всіх у черговому випуску
подкасту «Це мої друзі».
Сьогодні тут дві особливі гості.
Одна — моя давня подруга,
а друга — нова, дружба з якою лише формується.
Це Зейна й Фархана.
Вітаю вас.
-Дякую. -Дякую.
Отже, познайомимося тісніше.
Я хочу почати.
Зейно, яким було твоє дитинство?
Я жила в Лівані. Я середня дитина в сім'ї.
Через війну в Лівані
багато сімей не мали фінансової стабільності.
Через те, що я зростала в такому середовищі,
де «сьогодні мій дім є,
а завтра його в мене може не бути»,
я пообіцяла собі,
що ніколи в житті ні від кого не матиму фінансової залежності.
Моя сім'я не мала грошей.
Наприклад,
ми ніколи не їздили на сімейний відпочинок.
Ми ніколи не ходили їсти в ресторани.
Тобто не було фінансової стабільності,
та я вірю, що мої батьки робили все можливе.
Так, ти пережила важкі часи, тож браво. Ти молодець.
Історія дитинства Зейни була дуже емоційна.
Мабуть, іноді такі життєві ситуації,
змушують тебе стати дуже сильною.
-Фархано, розкажи нам про своє… -Моє дитинство. Так.
Я зростала в дуже дружній і скромній родині.
Мій тато працював. Мама працювала.
Старша сестра працювала й допомагала нам.
Тому я обстоюю права й можливості для жінок, бо я бачила, як моя сестра…
Вона багато чим жертвувала заради роботи,
щоб нам допомогти.
Я дуже пишаюся собою, але відчуваю, що можу зробити більше.
Я завжди хочу робити більше.
Сподіваюся, коли Ейден виросте, він теж мною пишатиметься.
Я не хочу, щоб Ейден жив, як жила я.
-Знаю. -Не хочу, щоб йому було скрутно.
Я хочу дати йому гарне життя, бо мені було скрутно.
Ми всі бачимо, що ти робиш. Ти чудово пораєшся.
І ми завжди з тобою.
А Ейден — чудова дитина.
Те, що я почула Фархану й дізналася історію її дитинства,
безперечно додало глибини моєму баченню Фархани.
Я відчуваю, що розумію її трохи краще.
Коли вперше ти зазнала втрати?
Втрати?
Із батьком.
Втрата була дуже відчутною,
а найсумніше було бачити, як він страждає.
Він помер після п'яти років страждань від раку.
Я стаю дуже емоційна коли бачу власні успіхи,
а він мене вже не бачить.
І так,
це нелегко.
Тоді я вперше пережила втрату.
Зейна Хурі — поширене ім'я в Лівані,
але…
Я не Зейна Хурі
Я Зейна Халіл Хурі.
Я пишаюся моїм батьком.
Тепер мені дуже сумно. Знаєш чому?
Бо батько Фархани теж помер.
І це щось спільне між вами.
Уявіть день, коли я вперше дізналася,
що в мене буде хлопчик,
і в той день помер мій батько.
Уявляєте, як я почувався?
Уявіть, що він… Він не зможе побачити мого сина.
Коли я в такій ситуації, коли кажу щось про тата, я завжди плачу, тобто…
Знаєте, просто ці емоції всередині
проявляються щоразу, коли я згадую про нього.
Усе гаразд?
Це складно.
Я дуже сподіваюся, що цей подкаст,
навіть якщо він не змінить їхню дружбу на 100 відсотків,
але змінить її принаймні на 20–30 відсотків,
це моє досягнення.
Вони обидві працьовиті жінки, що багато пережили.
Коли я бачу їхні успіхи, я радію за них.
Хочу подякувати вам за участь у подкасті.
Ми познайомилися на значно глибшому рівні.
Тож дякую.
-Дякую за ваш час. -Дякую, Даніє.
Отже, завершую подкаст.
Ґречно дякую всім слухачам.
Побачимося наступного разу. Бувайте.
-Ура! -Ось і все.
-Дякую. -Мило.
Я цього й хотіла —
щоб ми краще пізнали одна одну.
Схоже, усе вийшло.
-Гадаю, це гарна ідея. -Це здорово.
Вона вперше дозволила мені говорити.
До речі, Ібрагім запускає якийсь проєкт для мами,
надіслав запрошення.
Гадаю, вам теж.
Так, запрошення є.
Ми хотіли спробувати переконати Данію
піти на вечірку Ібрагіма,
щоб виправити стосунки.
Думаєш, можеш прийти?
Бо це захід для його мами.
Спробуймо. Бо ніколи не знаєш…
-Так. -Час лікує все.
Я подумаю. Я не кажу, що прийду.
Але я про це подумаю. Подивимося.
Подумай. Сходи, якщо вийде. Ми все одно підемо.
Мені дуже сумно.
Не знаю, чи я хочу на цей захід.
Я вирішу разом із Бліссом.
БІЗНЕС ІБРАГІМА
Привіт, як справи?
-Як ти? -Усе добре.
Я сьогодні дуже радісний, бо приготував сюрприз для мами.
Мама готує домашні торти.
Я вирішив продавати торти за її рецептами під маркою «Подзвони мамі».
Вона не знає, що буде,
та я запросив усіх.
І навіть Данію з Бліссом.
Хоча мене скривдили.
Я не можу більше чекати,
хочу побачити реакцію на обличчі моєї мами.
Саїде, відчини двері.
Щойно вона зайде?
-Сюрприз! -Сюрприз!
Поглянь туди.
Так мило. Я ще думала: чому рожевий?
Я знала, що Ібрагім задумав
торти «Подзвони мамі».
Але не очікувала, що він улаштує мені сюрприз.
Не знаю, я була шокована.
Іноді вона пекла торти із чого було,
нам було дуже смачно, а вона казала:
«Вибачте, такий я більше не зможу спекти».
Ми такі: «Чому?» А вона: «Бо не знаю рецепт».
Трохи цього, трохи того.
За кожним успішним чоловіком стоїть жінка. Це правда.
Це моя мама.
Чиєїсь мами вже немає з нами, бо вона в кращому місці.
Я хотів присвятити це моєму брату, Фахаду.
Фахад, хоч бачить, як я іноді поводжуся,
завжди був добрим до мене.
Думаю, це тому, що він поважає мої стосунки з мамою.
Я певен, що він любить свою маму й сумує ще більше.
Тож я зробив невеличкий сюрприз від брата для тебе.
Дякую.
Фахад єдиний з нас, хто втратив матір.
Любов Фахада до його мами надзвичайна.
Хочу зробити йому подарунок. Портрет мами Фахада.
-Готовий? -Так.
-Ов! Це так мило. -Овва!
Це так чудово.
Вона така гарна.
Як чарівно.
Дякую.
Такого для мене не робили.
Ніхто не робив для мене такого жесту.
Це мене дуже вразило, бо…
Я втратив дар мови, побачивши це. Не міг говорити.
Перш за все, вітаю.
Ібрагіме, дякую. Це не сказати словами.
Я не доберу слів. Я дуже вдячний за цей жест.
Кажуть: «Рай під ногами матерів».
Треба йти власним шляхом.
Треба приділити час, щоб вони могли нами пишатися й просто…
Що б ти не робив, хай мамі буде чим пишатися.
Вітаю.
Мене так зворушила ця ідея,
бо Фахад любить маму так, що не передати словами.
Ібрагіме, дуже дякую за сюрприз для Фахада.
Це мене дуже розчулило. Я не знайома зі свекрухою.
Але гени досить сильні.
Їх життя скінчилося швидше, ніж мало б,
але я хотіла б, щоб вона бачила, який чудовий її син…
Його мати померла через проблеми зі здоров'ям.
Фахаде, ти не бажаєш такого своїм донькам.
Ти маєш завжди бути з нами.
Дуже емоційний момент.
Як експатка в Дубаї, я сумую за мамою,
сумую за її їжею, спілкуванням,
і я обіцяю собі, що наступного року
я докладу більше зусиль, щоб провести з нею більше часу.
Твої стосунки з мамою — це інший рівень.
Я б хотіла бути ближче з мамою
і робити все те, що ти робиш для своєї мами.
Ібрагіме, я бачу, скільки любові в тебе до матері.
Шкода, що я не мала таких стосунків зі своєю мамою,
ніколи.
Але ти мене надихаєш бути кращою мамою
і мати такі стосунки з моїми донечками.
Вам дуже пощастило бути в житті одне одного.
Моя мама уже деякий час нездужає. Тому я дуже розчулилася й…
Ви нагадуєте нам, що життя закоротке,
що варто провести разом якомога більше часу,
бо це все, що в нас є.
Дякую, що виховали такого чудового сина.
Сподіваюся, колись і мій син підтримуватиме й любитиме мене.
Благослови вас Господь
Сподіваюся, бізнес буде успішним.
Я хочу все скуштувати.
Дякую.
Мама — найважливіша людина, яка існує в цьому житті.
Мене виростила мама, зробила з мене чоловіка,
і я думаю, що всі ми є собою завдяки мамам.
Правда.
Усі казали добрі слова,
і я вперше бачу, що ми всі в злагоді про щось.
Бо матері заслуговують найвище місце у нашому житті.
Привіт усім.
-Я тут. -Джовано.
-Пробачте… -Усе гаразд.
Я мала деякі справи.
Привіт, сонце. Як справи?
Усі зібралися.
Але, на жаль, я не бачу ні Данії, ні Блісса.
Я очікував, що вони прийдуть.
Ласкаво просимо. Ось наші чудові торти.
Так!
До речі, ми висловили пошану нашим мамам,
але Джовани тут не було, тож маєш цю можливість.
Скажи всім, що для тебе мама.
Для мене мама…
Моя мати — друга після Бога.
Мама — це єдина людина, яка справді допомагала
й стояла на моєму боці. Я багато їй винна.
Вона виховала не лише мене, але й мою доньку.
Мама незамінно важлива.
Вона єдина, хто підтримає попри будь-що.
-Хай Бог береже твою маму. -Дякую.
-Ми тебе любимо. -Дякую.
На цій ноті…
Це від щирого серця,
сподіваюся, ви не засмутитеся.
-З поваги до моєї мами… -Так.
У ту мить
я подивився на Джовану,
подивився на Ел Джей,
подивився на мою маму.
Я відчув: «Ібрагіме, ось можливість».
Я мав маленьке віконечко, щоб їх примирити.
Якщо ми не можемо бути разом як друзі,
принаймні треба любити одне одного, а особливо матерів.
Авжеж.
Оскільки ти мама…
І Ел-Джей теж мама…
Прошу вас: принаймні любіть одна одну.
Ібрагім скористався ідеальним часом, щоб звести їх разом.
Мені це не вдалося.
Сподіваюся, у нього вийде. Бог у поміч.
Хто сказав, що я її не люблю?
Гаразд, іноді в житті трапляються конфлікти,
але любов завжди є,
бо любов незмінна.
Хто люблять — не ненавидять.
Є любов до неї і до всіх мам.
А ви можете обійнятися, будь ласка?
-Ти спочатку обійми її. -Добре.
У той момент це було емоційне відчуття.
Коли я подивилася їй в очі,
я відчула смуток
і страх, що я знову їй відмовлю.
Іди.
Тепер твоя черга.
Ну-бо, Джовано.
Нарешті!
Ні, я завжди її люблю. Вона це знає.
Я ніколи її не ненавиділа.
І я сумував за нею.
Можливо, це була божа воля.
Він пом'якшив моє серце.
Я скучила.
Я відчула, що вона досі мене любить, і я досі її люблю.
І губити це не варто.
Я дуже щаслива.
Я вас обох люблю.
Сподіваюся, ви завжди будете разом.
Мені полегшало, я радію примиренню.
Бо був момент, коли я здалася.
Усе гаразд.
Я завжди тебе любитиму.
І я теж.
Це так прекрасно.
Усі чекали цього моменту.
Було так приємно бачити їхнє порозуміння й примирення.
Нарешті.
Навіть я мені значно полегшало,
не уявляю, як почуваєшся ти.
Утрачати друзів не можна.
Чудово, що Ел-Джей і Джована дали цей шанс
одна одній на продовження дружби
й навіть на її зміцнення.
Це було для мене величезним тягарем, якщо чесно.
І ти чудова мама.
-Я люблю тебе. -І я тебе люблю.
Я розплакалася, відчула, ніби…
Так багато сталося, але тепер ми укладаємо мир.
-Це чудово. Так чудово. -Так.
Бачите? Матері — це те, що об'єднує.
Чесно кажучи, я не очікувала, що Ел-Джей і Джована
так легко все залагодять.
Я була здивована.
Тепер, коли Ел-Джей і Джована помирилися,
я дуже хотіла б, щоб Салем зумів переконати Ібрагіма поговорити з Бліссом.
Обидва мають право відчувати біль,
але вони обоє мусять вибачитися.
Обоє мусять зробити власний внесок.
Ти сьогодні молодець.
Мене це дуже розчулило, якщо чесно,
Це було так прекрасно,
і знаєш, я завжди кажу, що в тебе велике й прекрасне серце.
Ти така дивовижна душа.
І знаєш, ми із Салемом дуже хочемо допомогти
знову примирити тебе, Данію і Блісса.
Здається, вам усім боляче, але ви небайдужі одне до одного,
і все це вам не потрібно.
Я хочу, щоб Ібрагім зрозумів,
що всі ці речі, які сталися, були непотрібні.
Чим довше вони чекають,
тим гірше шкодуватимуть.
Я подзвонив Данії того ж дня.
Вона мені не передзвонила.
Я дзвонив вибачитися за те, що сказав, що вагітна,
бо це моя помилка.
А її чоловіка ніде немає.
Але він шкодує.
-А мені не каже? -Ні, він…
-Моно. Усім, але не мені? -Просто… Ні.
Він має вибачитися.
-Спершу ти вибачся перед Данією. -Я не ганяюся.
Блісс усім каже, що шкодує про зроблене,
але не мені.
А хто заслуговує на його «вибач»?
Це зарозумілість.
Моно, здається, вони влаштовують захід, так?
-У них річниця. -Так, точно.
Гадаю, це найкращий момент, найкращий час,
щоб ми всі зібралися й звели всі рахунки.
Та я нізащо й ніколи
не піду на захід, куди мене не запрошували.
Якщо вони хочуть удати великодушність, але мають більше его,
Ібрагім їх іще шокує.
Я знаю, що ви маєте добрі наміри,
але благаю, не втягуйте мене туди, де немає гарантій.
-Трохи заспокойся. -Салеме.
Знаєш, у чому біда? Він має очікування, і вони мають очікування.
Треба позбутися очікувань.
Будьмо нейтральні. Чисте серце.
Я зробив, що міг, щоб його заспокоїти,
щоб вони помирилися,
сподіваюся, усе вийде.
ХЛОПЧИК ЧИ ДІВЧИНКА
МАЛЯТКО
Сьогодні ми мали святкувати річницю,
та оскільки Ібрагім вирішив
розповісти всім мій секрет, що ми чекаємо на маля,
я вирішила зробити оголошення статі,
і це буде сюрприз для всіх.
Гадаю, дівчинка. А ти?
Якщо ти за дівчинку,то я за хлопчика.
Запросили всіх, окрім Ібрагіма.
Він досі не вибачився.
Він не говорив із Бліссом.
Запрошувати його безглуздо.
Я не хочу, щоб він розповідав усьому Дубаю про стать моєї дитини.
Данія просила надіти рожеве або блакитне.
Цікаво чому.
Ви оголосите стать!
Боже! Привіт!
-Як справи? -Привіт! Як ти?
-Як гадаєте, хто це? -Думаю, хлопчик.
-Привіт, як ти? -Привіт! Як гарно!
Ми дізнаємося стать?
Дізнаємося.
-Привіт! -Ура! Нарешті рожеве.
Я не знала про оголошення статі!
-Сюрприз! -Привіт!
Чудово, що ви прийшли разом.
Джована й Ел-Джей сказали, що помирилися. Я дуже тішуся.
Лише ви в рожевому. Це чудово.
-Ми це не планували, до речі. -Ага.
Але я щасливий, що ви знову разом,
знову подруги.
Це найкращий сюрприз.
Сьогодні день такий чи що? Підкажіть.
-Що? -Ну ось, Фархана й Сафа.
-У нас усе добре. -Усе мирно…
Я з нею віталася на заході Джовани.
-Справді? -А Сафа їй дещо подарувала.
-Ми все пропустили? -Подарунок.
Що?
А ви можете обійнятися?
-Так. -Так, обіймемося.
Я і була готова до цього. Не знала, що була проблема.
Це лише в її голові.
Я не це не звертала уваги.
Я щаслива, що все позаду.
Салеме!
-Привіт! -Мої вітання! Благословень вам.
-Як ти? -Вітаю вас.
-Привіт! -Усіх вітаю.
Звісно, зібралися всі, немає лише Ібрагіма.
Сподіваюся, він з'явиться до закінчення свята.
Усі мене завжди питають: «Чому ти з ним одружилася?»
Коли ми познайомилися, я це знала, бо він завжди ніс мир моєму серцю.
І десять років по тому це не змінилося.
Він кохання мого життя,
батько моїх двох чудових дітей,
а тепер уже трьох.
Я нічого б не змінювала.
Ти бездоганний і я тебе кохаю.
Я теж тебе кохаю.
Як гарно.
По-перше, дякую всім, що прийшли в цей чудовий, особливий для нас день.
Що сказати про ці наші десять років? Це чималий шлях зі злетами й падіннями.
Даніє, я вдячний, що ти була поруч.
Зі мною не завжди легко. Я щасливий, бо ми впоралися.
І я чекаю на наступні 10, 20, 30, 40 років із тобою.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
-Дякую тобі. -І тобі.
Це так мило. Дякую.
Марван і Данія багато всього пережили. Тож приємно просто вшанувати їх як пару.
Десять років — це чималенька дата.
Я-бо знаю.
Я знаю.
Усі готові дізнатися стать?
-Так! -Так. Уперед.
Ми от-от з'ясуємо стать дитини, я з нетерпінням чекаю.
Десять, дев'ять, вісім,
сім, шість,
п'ять, чотири,
три, два, один!
Готові?
Ура!
Це дівчинка.
Я так і знала. Я знала, що це дівчинка. Я відчувала, що в мене дівчинка.
Я дуже щаслива
й дуже чекаю на зустріч зі своєю дочкою.
Вітаю вас.
Я щасливий.
Це прекрасний момент.
Погладьмо животик.
-Хто наступна? -Мона!
-Мона!
-Ура! -Моно!
Ура!
Головне в житті — це наші рішення.
Я вирішила проводити більше часу з моїм чоловіком,
бо я хочу завагітніти.
Це вже в моєму календарі. Так буде.
А я насолоджуватимуся моментом.
Гроші приходять і йдуть.
Я ж розумію, що сім'я — це все.
Розуміння, що я можу втратити Фахада
зводить із розуму.
Я не можу без нього жити.
Ура!
Усе в житті змінюється.
Пробачити Лоджен було непросто,
але я вирішила дати їй шанс.
Сподіваюся, недаремно.
У житті повно непередбачуваних моментів.
Станеться те, що мало,
бо ми зростаємо й змінюємося.
Я розумію, що не можу все контролювати.
Інколи треба відпускати, щоб жити далі
й починати нові розділи життя.
Таке життя. Змінюється все.
Коли я вирішила одружитися, я уявляла довге й щасливе життя разом.
Але опинилася на роздоріжжі,
де повно складних викликів,
але також можливостей і оптимізму.
Життя сповнене сюрпризів.
Друзі можуть стати ворогами,
а вороги — друзями.
Важливо знати, кому довіряти.
Ми група успішних друзів.
Мали як найкращі моменти, так і найскладніші.
Чи всі довіряють одне одному?
Не знаю.
Коли друг стає ворогом,
це завдає болю.
Я і Ібрагім були найкращими друзями. Зараз я не знаю, що в нас попереду.
Знаю лише, що в нас із Бліссом буде маля,
і ми зараз створюємо дім, наповнений любов'ю, для наших дітей.
Ура!
Я дуже вдячний.
Це був чудовий день, сповнений любові.
Далеко в минулому я і не уявляв себе сьогодні тут.
Я дізнався про неочікувані риси своєї особистості.
Але я не уявляв,
що близька людина може зрадити.
Друг-зрадник
гірший за ворога.
У житті купа несподіванок.
Ті, хто були найближчі моєму серцю, стали чужими.
Сьогодні я вирішив бути шляхетнішим і зробити великий крок —
піти на вечірку діджея Блісса й Данії.
Не для них, а для дитини, яку носить Данія.
Але я не знаю як відреагує Блісс.
Що?
Раптом ми всі шоковані, бо прийшов Ібрагім.
Сподіваюся, вони помиряться.
Ібрагім мав обличчя розвідника.
Не прочитаєш емоцій.
Маленький подарунок і невеличке вибачення
за те, що зіпсував повідомлення новини.
З Ібрагімом ніколи не знаєш.
Не знаю, про що він думав.
Ніби він може так заявлятися з пакетом квітів.
Надто пізно!
Хіба ні?
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька