EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Kan jag… blommor?
De rosa rosorna.
Rosé…
Nej, de passar inte dig. Det där är sydfranska rosor.
Va?
Här.
Ta de här.
Hej, Claudette. Hon vill ha de fina rosorna, inte de där.
5,60 euro, men avrunda det till 6.
Jaså?
Tack så mycket.
-Tack. Min usla franska räcker inte långt. -Hon är inte trevlig mot nån.
Du är trevlig. Och fransk. Och pratar engelska?
Så klart, jag är uppvuxen med amerikansk tv.
Är du här på semester?
Jag bor här nu.
Jag hörde mig själv säga det där, och inte ens jag gick på det.
-Emily. -Camille.
Hur hade du sån tur att du fick komma hit?
Jag jobbar på en stor reklambyrå i Chicago som köpte en mindre byrå här.
Jag bidrar med en amerikansk synvinkel.
Hur reagerar de på det, då?
Ungefär som blomsterdamen.
Du måste besöka Le Marché des Enfants Rouges i Marais.
-Okej. -Det finns mycket häftigt att se där.
Ta tunnelbanan till Filles du Calvaire.
Sist jag åkte tunnelbana hamnade jag i 21 arrondissementet.
-Det finns bara 20. -Precis.
Den här stan är svår att ta in.
Ta det lugnt.
Paris kan verka stort, men det är bara en småstad.
Det kommer du att märka med tiden.
Vad har du för planer i kväll?
-Om det är tisdag, franskkurs. -Jag har ett bättre förslag.
Jag jobbar på ett konstgalleri och vi har vernissage i kväll.
Det kommer roliga människor, och några från Chicago.
-Känner du Randy Zimmer? -Hotellkillen?
Han ska vara en ny Ian Schrager. Inget ont om den gamla.
Han letar konst till sitt nya hotell i Paris.
Kom!
Galerie de Garipuy, i fjärde.
-Som ligger bredvid det femte? -På andra sidan floden.
Du lär dig snart.
-Nu måste jag gå. -Okej.
-Jag ber om ursäkt! -Inte jag.
Vi ses i kväll.
10 400 FÖLJARE
#ENDANSPÅROSOR
Paket!
Äntligen.
-Madame, skulle jag…? -Jag är upptagen.
Okej, strunt i det.
Jag tar det.
Men vem tar dig?
Så där. Har du den?
Ingen fara.
Herregud.
Vet du…
-Det finns tegelstenar i Paris. -Det här är livsnödvändiga saker hemifrån.
Inte det där.
Det är från jobbet.
Vad jobbar du med?
Reklam.
Åh nej…
Mitt ekologiska, osaltade jordnötssmör från Trader Joe's!
Mitt ex.
Beklagar.
Honom klarar jag mig utan, men jordnötssmöret…
Du är i Paris. Vi ska nog kunna hitta nåt som slår jordnötssmör.
Herregud!
Det är som om jag aldrig har ätit omelett förut. Ljuvligt!
-Vill du inte ha jordnötssmör? -Nej, nu har du skämt bort mig.
Gör du reklam för underkläder?
Lyxvaror.
Underkläderna var en gåva från en kund.
-Då måste han vara nöjd med dig. -Det hoppas jag. Yrkesmässigt.
Det lät inte heller bra.
-Jag tycker faktiskt det är problematiskt. -Varför det?
Han är gift, och han vänstrar med min chef,
som helst vill skicka hem mig. Dessutom är det opassande.
-Vilken röra. -Ja, och jag hatar oreda.
Ända sen jag var barn har jag haft regler. Ärtor och morötter åtskilda, sås bredvid,
och jag föredrar oskuret kött.
Och med det sagt ska jag hjälpa dig att diska innan jag går.
Nej!
-Det förstör stekpannan. -Det är diskmedel.
Det är hemligheten med våra omeletter. Vi diskar inte.
Vi låter det stå till sig.
Det är mina regler.
Okej.
Så fina! Tack!
-Vem är hos henne? -Antoine?
-De grälar. -Skarp iakttagelse.
Vad säger de?
Hon säger att han inte uppskattar henne.
Han hotar att gå till andra byråer.
Herregud. Jag måste göra nåt.
Det sista hon behöver är att du rider in på hans parfymflaska.
Om en kund går ut när jag kommer in, då finns det bara en skyldig.
Hoppas att jag inte stör.
Klart du gör!
En amerikanska i Paris…
Kom in.
Jag ville bara säga att jag träffar Randy Zimmer i kväll.
Vem då?
Med hotellkedjan.
Du hade ju en idé om att låta Antoines företag
skapa en exklusiv doft till deras hotell.
-Det kan bli stort för er. -Varför sa du inget?
För att…
…vi inte var redo att nämna det än.
Det är helt nyskapande. Spännande.
En toppenidé, Sylvie.
Hur känner du Zimmer?
Emily?
-Genom en gemensam vän i Paris. -Just det.
Hur som helst ville jag bara säga att de älskade idén.
Preliminärt, alltså. Önska mig lycka till.
Det behövs knappast.
Till dig.
Glad tisdag.
Hej då.
Smart tjej.
Vad håller du på med?
Julien sa att han gick till andra byråer. Jag ville hjälpa till.
Du behöver inte rädda mig.
Och jag behöver inte äran av en idé jag inte ens gillar.
-Det kommer du att göra. -Knappast.
Den där presenten du fick från La Perla…
Vem var den från?
Min vän, bara.
Min nya vän. Gabriel.
Gabriel?
Värst vad du verkar få många nya vänner i Paris.
-Luc och jag vill äta lunch med dig. -Men…
Nu.
Vad håller du på med med Sylvie och Antoine?
Har ni märkt hur dysfunktionell arbetsplats vi har?
Det är du som rör till det.
Allvarligt?
-Hon tror att vi inte vet. -Vet vad?
-Vad är det som luktar? -Fara. Sylvie såg paketet från La Perla.
Ja, det var…
Det var från en vän.
Tänka sig. Antoine råkar vara stamkund på La Perla.
Många handlar där. Det är berömt.
Hjälp till, Luc.
Jag har jobbat med Sylvie i snart 12 år.
Hon verkar läskig, men är faktiskt snäll.
Hon klev på dig för att komma upp sig.
Men hon är bra på sitt jobb.
Antoine var en ung och eftertraktad kund som jagade Sylvie ihärdigt.
-Var han gift då? -Så klart.
Han hade en fru. Och sen skaffade han en Sylvie.
Det var allt han behövde. Ett tag.
Känner ni inte lukten?
Nej. Det är en sak att vara otrogen mot sin fru med sin älskarinna,
och en annan att vara otrogen mot älskarinnan med en ung amerikanska.
Va? Glöm det!
Han menar att om underkläderna inte var från din nya vän,
och om du överväger att inleda nåt med honom, så tänk om.
Merde! Jag har trampat i skit.
Det kan man lugnt säga.
Varför i helvete försöker du få henne att gilla dig?
Hon är min chef, vars pojkvän, vår kund,
gav mig underkläder som jag ska ge tillbaka.
De tillhör dig.
Och han tillhör sin fru. Och Sylvie.
Och alla andra han pippar, så varför inte dig?
Du har inte upplevt Paris på rätt sätt utan minst en grovt olämplig kärleksaffär.
-Jag vill hellre ha Sylvies respekt. -Den får du aldrig.
Vill han köpa kläder till dig och visa dig Paris tjusigaste ställen?
-Antagligen. -Ge honom till mig. Jag skiter i Sophie.
-Sylvie. -Sak samma.
Snofsigt! Hur fick du en inbjudan hit?
Jag träffade en tjej i ett blomsterstånd.
Hon räddade mig från fula rosor,
tipsade om brunchställen och bjöd in mig på vernissage.
-Tror du hon stötte på dig? -Va?
Inte förrän nu.
Där är han.
-Vem då? -Randy Zimmer.
-Med den ursnygga blondinen? -Ja, det är Camille.
-Du kanske borde stöta på henne. -Lägg av!
Önska mig lycka till.
Lycka till, biche.
-Emily! -Bonjour.
-Hej. -Vad kul att du är här.
Chicago, säg hej till Chicago.
Randy Zimmer, Emily Cooper.
-Jag är en stor beundrare. -Tack.
Emily har kommit hit från Chicago för att arbeta på en reklambyrå.
-Blev det rätt? -Ja.
Vi pratar mer om konstverket du gillade sen.
Glöm inte det.
-Tack än en gång. -Jag är så glad att du kom.
Tänk att ni ska öppna ett Zimmerhotell i Paris!
Ja, i november.
I mars 2010 sa du i Business Week att du ville ha ert flaggskepp här.
-Kan du mina intervjuer utantill? -Ja.
När ni öppnade i South Beach 2015
sa du i Architectural Digest att ett bra hotell bör ha "ett eko".
Ja…
Tack.
-Så varför inte? -Varför inte vadå?
För att ha ett eko måste man se till alla sinnena.
Inte bara en vacker utsikt och dyra lakan, utan en doft också.
-Vad är fel med doften? -Inget, förutom att det inte doftar.
Det är det jag menar.
Det är som en tom annonstavla på Madison Avenue.
En outnyttjad fastighet.
Fortsätt.
När man säljer ett hus ska man alltid baka kakor.
Doften för tankarna till hemtrevnad och värme,
socker, smör och trygghet.
Du behöver kakor, Randy.
Ska du ge mig en kaka?
Mitt kort.
Det var en fin hisspitch.
Jag är här till i morgon.
Visa vad du har, Chicago.
-Välkommen till Savoir! -Tack.
Randy Zimmer, det här är Antoine Lambert, Maison Lavaux ägare och främsta näsa.
Och det här är Sylvie Grateau, Savoirs överhuvud.
Huvudet…
…och näsan, alltså.
-Vad gör det dig till? -Munnen?
Jag trodde att hon var benen.
Okej… Ska vi börja?
Att skapa en doft är som att komponera en symfoni.
Ett exempel till.
När vi skapade vår paraddoft De L'Heure började vi med en enkel melodi.
Topptoner av bergamott, mandarin och vetiver.
Mellantonerna betraktas som doftens hjärta.
Ylang-ylang och provensalsk lavendel.
Och sen, för djup och fyllighet, bottentoner av indol.
Lustigt nog har det samma molekyluppbyggnad som merde.
Sa han…?
-Skit. -Din specialitet.
Det låter knäppt, men så är det.
Precis som i livet behöver man balansera sötma med…
Stank?
Det ger en parfym komplexitet.
Idén är spännande,
men det är ett stort beslut, och jag reser i morgon.
Det var synd.
Du kanske kan hitta en bra parfymör i Chicago.
-Jag vill få till det här, Sylvie. -Är du fortfarande kund här?
Vad sägs om att prata vidare över middag i kväll?
Bra idé. Vad som helst med en Michelinstjärna.
-Jag har några förslag. -Nej, Emily är ju Parisexperten här.
Du får boka bord. Vi vill inte göra Randy besviken på hans sista kväll här.
-Det ordnar jag. -Tack.
Ja, i kväll. Nu.
-Det är väldigt viktigt. -Tyvärr. Det är fullbokat.
Jag förstår. Fullbokat.
Tack.
Tack för den här underbara idén. Jag vet att den var din.
-Vi står till tjänst. -Bra att veta.
Gillade du presenten?
Ja, det var omtänksamt, men…
…inte nödvändigt.
Inte alls.
Och lite opassande.
Enligt vem?
Mig. Jag brukar inte ta emot underkläder från kunder.
Särskilt inte gifta kunder.
Så du tror att jag köpte dem för min skull?
Ja…
Det gjorde jag inte. Det var för din skull.
Så att du kan känna dig sexig och stark, som en djärv kvinna
orädd för att ta sig an världen. Till och med Paris.
Men jag ber om ursäkt. Du har tydligen andra gränser.
Ja, det har jag. Jag vill ha ordning och reda.
Jag håller isär yrkesliv och privatliv. Jag gillar att sortera saker i askar.
Så här gör man i Frankrike.
Här i Paris lär du märka att det finns underbara saker utanför din…
Hur säger man? Din skreva?
"Ask" duger gott.
Emily…
-Boka bord på Grand Véfour. -Okej.
Antoine.
Det är omöjligt att boka där i sista minuten.
Hon hatar mig.
Hur lyckades du?
Jag kollade var femte sekund tills en avbokning kom.
Vänta här.
-Bonsoir, madame. -Bonsoir.
En bokning för sex personer. Emily Cooper.
Jag är imponerad.
-Jag har aldrig lyckats få bord här. -Emily är fantastisk.
Det vore ännu mer fantastiskt om vi fick sätta oss ner.
Minns du första gången vi var här, Sylvie?
Nej.
Vi har ingen bokning i det namnet.
Jo, jag bokade på nätet.
Nej, jag beklagar.
Titta.
Här är bekräftelsemejlet.
Sex personer, kl 21, 8/11.
Fint. Välkommen den 8 november.
Ni har bokat den 8 november. Det är den 11 augusti.
-Herregud. Ni vänder på datumen. -Nej, det är det ni som gör.
-Okej, men kan ni… -Tyvärr inte.
-Men det är… -Bonsoir, madame.
Okej.
Hallå?
Hej, Gabriel. Det är Emily.
-Vem då? -Emily Cooper, din granne.
Hej, Emily! Du hörs dåligt.
Jag måste be om en tjänst. En mycket viktig kund…
Jaså, underkläderna.
-Ja. Har ni ett bord för sex personer? -I kväll?
-Perfekt! -Nej…
Mitt jobb hänger på det, Gabriel.
Vi ska stänga om en halvtimme.
Då ses vi om en kvart. Merci.
Ja!
Okej. Jag har både en god nyhet och en fantastisk nyhet.
Vad är den goda?
Vi ska äta i femte.
Maten tillagas av en av Paris mest lovande unga stjärnkockar.
Och den fantastiska?
Vi äter på Véfour den 8 november för att fira öppningen av Zimmer Paris.
Okej.
Härligt.
Kom!
Det är viktigt med personlighet.
En doft av sensualism och elegans med toner av erotik och romantik.
Jag tänker mig att kashmirträ, blommande jasmin…
…och exotiska orkidéer kan bli utsökt romantiskt.
Till hotellet vill ni nog ha nåt lite mer coquin.
-Coquin? -Styggt.
Det är Antoine bra på, som tur är.
Jag tycker att det är romantiskt med en hotellkedja med en egen doft.
Som ett perfekt äktenskap.
-En kärleksaffär låter mer romantiskt. -Ja, det är därför folk tar in på hotell.
Särskilt i Paris.
Doften ska representera skönheten i mötet människor emellan.
Och det kan återupplevas om och om igen.
Dofter klingar av med tiden.
Det är bara att fylla på, så kommer passionen tillbaka.
Som jag ser det ska hotellets doft vara ett afrodisiakum.
Mycket intressant.
Så många möjligheter!
Verkligen.
-Skål för älskande! -För älskande!
Gamla som nya.
Skål för det.
Okej, Antoine.
Vi spikar doften, så hör mina jurister av sig i morgon.
Fantastiskt.
-Då blir du kvar hos Savoir? -Jag skulle aldrig lämna dig, Sylvie.
Jag vill utbringa ännu en skål.
För en kärleksaffär legender emellan: Zimmer Hotels och Maison Lavaux.
Här kommer vår enastående kock, min vän Gabriel.
Det är inte Le Grand Véfour, men…
Jag är hellre först på outforskad mark.
Akta dig, så vi inte stjäl dig till Zimmer.
Hon har mitt nummer.
Tack för att ni kom hit.
Tack.
Det där var alltså din nya vän Gabriel.
Ja.
Det där var fantastiskt.
Det var inget.
Det var helt otroligt. Du fick mig att se riktigt bra ut.
Det är inte särskilt svårt.
Ska vi gå?
-Tack, det var helt otroligt gott. -Varsågod.
Och du har utsökt smak för underkläder.
-Förlåt? -Det har du.
Det har han verkligen.
Tack än en gång. Vi ses sen.
Emily…
Jag måste säga att du gjorde bra ifrån dig i dag.
Jag vill att vi ska vinna, tillsammans.
Det kan bli lite språkförbistring ibland, men jag försöker hitta rätt.
Vi ska ta ett glas.
Följ med om du vill, men du har nog bättre saker för dig.
Vi är grannar. Jag vill inte krångla till det.
Ibland kan de krångliga relationerna vara de bästa.
Glömde du nåt?
Ja.
God natt.
-Emily! -Camille!
Tänk att vi springer på varandra här jämt. Jag åt just middag med Randy Zimmer.
-Här? -Ja, de har fantastisk mat.
Jag vet. Kocken är min pojkvän.
-Gabriel? -Ja, känner du honom?
Inte direkt. Han bor i lägenheten under min,
precis i närheten av blomsterståndet där jag träffade dig.
Känner ni varandra?
Ja, vi gör visst det.
Vad var det jag sa?
Paris verkar stort, men är bara en småstad.
Så fint att se dig!
Undertexter: Karl Hårding