СЕРІАЛ NETFLIX
«АНГЛІЙСЬКА ТАЙЛЕР»
УНІВЕРСИТЕТ «ХАНКУК»
АКАДЕМІЯ «МУЧІН»
-Дай спробувати. -Агов, стій!
«ДОВІДНИК СПРАВЖНЯ МАТЕМАТИКА»
Агов, можеш поглянути на це?
Відповідь має бути така, бо…
Цей автобус мав відвезти вас до академії.
Він мав везти до академії «Мучін»,
скорочено від «На жаль, страждання в Мучін нескінченні».
Але я, головнокомандувач Армії звільнення дітей,
узяв цей автобус під контроль.
Тепер це автобус, який не їде до академії.
Вітаю в автобусі, який не їде до академії!
Хто ви?
Я головнокомандувач Армії звільнення дітей.
Мене звати Пан Ку Ппон.
Тебе справді звати Пан Ку Ппон, як «пернути»?
Вас звати пан Пернути?
-Його звати пан Пернути? -Певно, він бреше.
-Мене справді звати Пан Ку Ппон.
-Що? -Справді?
КАРТКА ПРОПИСКИ МЕШКАНЦЯ ПАН КУ ППОН
-Покажіть. -Чому?
-Теж хочу бачити. -Дивіться.
-Справді? -Я теж хочу бачити.
Усі, хто сів в автобус, який не їде до академії,
можуть приєднатися до Армії звільнення дітей.
Діти, які не хочуть приєднатися,
чи хочуть поїхати до академії, мають негайно вийти з автобуса!
Що таке Армія звільнення дітей?
Так.
Армія звільнення дітей грається.
Армія звільнення дітей грається, а потім грається ще.
Граються, поки аж дивно, що діти не померли від грання.
Вони граються,
поки живіт…
поки живіт не заболить від сміху.
Можна запитати маму?
Ні.
Я йду.
Якщо не хочете вступати до армії,
негайно виходьте з автобуса.
Не можна казати мамам, добре?
Замість відвідування академії, ваші мами зрозуміють нашу мету
гратися, гратися і ще гратися, щоб досягнути звільнення дітей?
Ні.
-Ні. -Ні.
Тож Армія звільнення дітей проголошує!
По-перше, діти мають негайно гратися.
По-друге, діти мають негайно бути здоровими.
По-третє, діти мають негайно бути щасливими.
Я, головнокомандувач Пан Ку Ппон,
цим перемагаю хитрі вимоги шкіл, академій і батьків,
і негайно співатиму для щасливих дітей!
Діти.
Граймося!
Їдьмо.
-Хто тут вміє водити? -Я.
-Я хочу за кермо. -Я!
-Я!
-Пристебніться. -Я!
-Пристебніться!
СПРАВА 9 ЩУРОЛОВ
СЕУЛЬСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД
Адвокатко У. Ти прибула до суду?
Так.
Не думаю, що запізнюся на рішення щодо ордеру про арешт,
але боюся, не матиму досить часу на розмову з підзахисним.
І не переглянула матеріали справи.
Це зрозуміло, ти ж тільки отримала справу.
Чун Хо поїхав з матеріалами, тож скоро їх отримаєш.
Гаразд. Так.
Адвокатко У, прошу.
Хутко.
Підзахисний — 26-річний чоловік,
його заарештовано за викрадення неповнолітніх.
Два дні тому викрав автобус академії «Мучін»
і повіз 12 дітей в автобусі на гору поблизу.
Чула, що «Ханбаду» попросила взяти справу
директорка академії «Мучін».
Так. Підзахисний — молодший син директорки.
Тобто він викрав автобус маминої академії.
Що він робив з дітьми на горі?
Вони просто гралися.
Що?
Власне, він близько чотирьох годин займався з дітьми активним відпочинком.
І його заарештували,
коли водій автобуса академії повідомив у поліцію.
Адвокатко У, тут…
Що?
Вія…
Хвилинку.
Ось.
Вія…
Її важко взяти. Тільки-но вдалося її прибрати.
Так.
Ну, я…
То я маю зустрітися з підзахисним.
Хто ви?
Вітаю.
Я адвокатка У Юн У з юридичної фірми «Ханбада».
Я У Юн У, чи читати правильно, чи навпаки. Кабак, око, ротор, зараз, потоп, У Юн У.
Сьогодні…
ІМ'Я: ПАН КУ ППОН
Мене призначили для пана Пан Ку Ппона…
захищати пана Пан Ку Ппона у цій справі.
Мені не потрібна адвокатка.
Якщо я не візьму справу,
вам призначать громадського захисника у юрисдикції суду.
Ви цього хочете?
Можна судити мене без адвоката?
Ні. У нас мало часу, тому я одразу запитаю.
Пан Ку Ппон — ваше справжнє ім'я?
Чому питаєте?
Дивне ім'я.
Боюся, що суддя може його негативно сприйняти.
Коли я називаю своє ім'я,
діти сміються.
А ім'я на кшталт У Юн У не примусить дитину сміятися.
Як ви там раніше казали? Ротор…
Кабак, око, ротор, зараз, потоп, У Юн У.
Гарно вимовляється.
Але слабко. Не смішно.
Щось на зразок…
У, У, У
У, У, У, у лісі дятел
У дятла дупа
Значно смішніше.
Треба принаймні щось таке.
Перепрошую?
Мати ім'я, яке смішить дітей і лютить дорослих,
і відповідати йому.
Це та революція, якій я даю початок.
Приємно познайомитися.
Потиснімо руки.
Потиснімо.
Приємно познайомитися.
Підзахисний.
Як вас звати?
Пан Ку Ппон.
Це ваше справжнє ім'я?
Вас так назвали батьки?
Я офіційно змінив ім'я два роки тому.
Тепер моє справжнє ім'я — Пан Ку Ппон.
Яка у вас посада?
Головнокомандувач Армії визволення дітей.
Заперечую!
Що?
Тобто як це заперечуєте? Ми в процесі оголошення обвинувачення.
-Чому ви теж такі? -Перепрошую.
Я помилилася, так здивувала мене відповідь підзахисного.
Так.
Я й сам здивований.
Ваша честь.
Мені не вистачило часу
на розмову з підзахисним, бо щойно отримала справу.
Можна мить із ним поговорити, щоб він відповідав належно?
Тоді покваптеся.
Що ви мали на увазі:
ви головнокомандувач Армії визволення дітей?
Це моя робота.
Якщо так відповідатимете, утримуватимуть під вартою.
Треба показати, що ви адекватні,
що не втечете й не знищите докази.
Це моя робота.
Так, але суддя однаково запише «безробітний» чи «невідомо».
Будь ласка, робіть, як я кажу.
Дозвольте ще раз запитати.
Підзахисний.
Яка ваша посада?
«Безробітний».
Гаразд.
Чи «невідомо» не можна писати, ваша честь.
Я головнокомандувач Армії визволення дітей.
Це моя робота.
То мій син…
під вартою?
Так.
Ваш син дуже впертий, і, схоже, це занепокоїло суд.
Він сказав, що його посада — головнокомандувач
Армії визволення дітей.
А як він відповів на питання щодо адреси?
Сказав, що живе у «серцях дітей».
Знаю, ви турбувалися, що син не зможе пристосуватися
до життя в ізоляторі тимчасового тримання.
Перепрошую.
Ні.
Винний мій син, бо так відповідав.
Що сталося з учнями, яких він возив на гору?
Досі навчаються в академії «Мучін»?
Усі 12 пішли.
І я повернула їм гроші за навчання.
У районі чутки ширяться швидко,
а репутація дуже важлива,
тож чимало учнів пішли за ними.
Боже, шкода це чути.
Ви часом не зустрічалися з батьками 12 учнів?
Зустрілася один раз у відділі поліції, щоб вибачитися перед ними.
Потім у мене теж було чимало справ.
Зв'язатися з ними?
Так.
Якщо отримаєте від батьків лист із проханням не карати,
це дуже допоможе пом'якшити вирок сина.
Звісно, батьки можуть попросити компенсацію.
Я цього очікувала.
Я підготую грошову компенсацію,
спробую отримати лист з проханням не карати.
Гаразд. Ми добре підготуємося до суду.
Було дуже непросто
ростити трьох хлопців,
коли їх батько рано помер.
Але я
відправила всіх трьох синів до Сеульського національного університету.
Я з власного досвіду започаткувала академію «Мучін».
Який сенс успіху лише моїх дітей?
Інші діти теж мають бути успішними.
Але, схоже,
я надто займалася піклуванням про чужих дітей,
і не помітила, що мій син став на хибний шлях.
Адвокате Чуне.
Я заплачу, скільки скажете, за послуги.
Ми не змогли уникнути його перебування в ізоляторі,
але мого сина не мають відправити до в'язниці.
Будь ласка, допоможіть.
Звісно.
Ось суші з водоростями для У Юн У, які ти замовляла.
Я не замовляла пиво.
-Воно мені. -Так.
Ну…
Тож слухай.
Якщо хтось сказав, що подобається інша людина, а та не відповіла,
це означає, що просто й не відповість, так?
Хтось сказав, що хтось подобається? Хто?
-Я. -Сказала Лі Чун Хо?
Так.
Неймовірно!
Подивися на себе. У, яка Юн, яка У.
Кажуть, у тихому омуті.
Патлатий, чув?
Боже, навіть Юн У висловлює почуття до чоловіка,
поки я тут мию посуд.
Що ти кажеш? Це я сьогодні все перемив.
До речі, ти зовсім не така, як здається.
Ти дуже хоробра.
Що саме ти сказала?
Ти нічого дивного не казала цього разу?
Того дня
у мене був пришвидшений пульс.
Хоча я тебе взагалі не торкалася,
серце билося дуже швидко.
Що за…
Це зйомки медичного серіалу?
Навіщо ти розповіла йому те, що ми обговорювали, про серцебиття?
Тож…
Думаю,
ти мені подобаєшся.
А що не так?
Принаймні чітко висловила почуття. Так?
«У мене калатає серце, коли тебе побачу».
«Ти мені подобаєшся».
Це означає те саме.
Що сказав Чун Хо?
Адвокатко У,
Я…
Він…
тікає?
«Адвокатко У, я…»
А що потім?
А потім мали переслідувати пана Пак Ю Чіна, який тікав,
тож ми не завершили розмову.
А він нічого після цього не казав.
Поки нічого? Чому?
Ну…
Не знаю.
Може, бо я йому не подобаюся?
Я так не думаю.
За попередніми спостереженнями, схоже, ти йому дуже подобаєшся.
Чун Хо однаково добрий і лагідний.
Посміхається, коли бачить мене, прибирає з обличчя вії.
Що? Вії?
Вії!
Тобто ти йому подобаєшся! Так?
Як можна торкатися вій тієї, хто тобі не до сподоби?
Можна зняти вію з того, хто не подобається.
Це нічого не означає.
Зрештою, людина може осліпнути, якщо вія невдало потрапить в око.
Запитати його ще раз, що він відчуває?
-Ні. Збожеволіла? -Я теж не думаю, що варто.
Може, теж будь із ним доброю?
Будь із ним дуже доброю, але нічого не кажи, спантелич його теж.
Бути доброю, щоб спантеличити?
Як це зробити?
Якщо хочеш зустрічатися, як виявляєш доброту, патлатий?
Ну…
Висуваю стілець,
відчиняю двері,
веду подалі від дороги,
несу речі.
Вас побили в ізоляторі тимчасового тримання?
Чи ви влізли в бійку?
Це Чумацький Шлях.
Гаразд.
Ну…
Пане Пан Ку Ппоне.
Ви справді викрали малолітніх,
але ви їх не надто стривожили.
Ви отримаєте зменшений вирок.
Але щоб це стало можливо, маєте визнати неприпустимість своїх дій.
Мені не подобається слово «малолітній».
-Перепрошую? -Малолітній…
Так.
Що ви робили, відвізши жертв на гору?
Слово «жертви» також дещо…
А якщо так?
Оскільки вони вступили до Армії звільнення дітей,
назвемо їх Армією визволення дітей.
Ну…
Ні.
Я називатиму їх дітьми.
Що ви робили з дітьми після викрадення на гору?
Це була церемонія присяги.
Ворогами дітей Кореї
є школи, академії й батьки.
Вони не дозволяють дітям гратися.
Вони бояться щасливих дітей
і здорових дітей.
Вони жадають стривожених дітей,
стражденних дітей,
слухняних дітей.
Вони маніпулюють законами й закладами Кореї,
щоб діти були заклопотаніші, їм було гірше,
щоб вони відвернулися від світу, хоча ще не стали дорослими.
-Згода! -Так.
Згодний?
Як тебе звати?
Лі Се Вон!
Ти щойно висловив схвалення?
-Схвалюю! -Гаразд!
Армія звільнення дітей проголошує!
По-перше, діти мають негайно гратися.
Агов, маєте робити це зі мною, це так ніяково.
-Гаразд. -Добре.
Повторюйте за мною. По-перше.
-«По-перше». -«По-перше».
Діти мають негайно гратися!
-«Діти мають негайно гратися!» -«Діти мають негайно гратися!»
По-друге!
-«По-друге!» -«По-друге!»
Діти мають негайно бути здоровими!
-«Діти мають негайно бути здоровими!» -«Діти мають негайно бути здоровими!»
-По-третє! -«По-третє!»
Діти мають негайно бути щасливими.
-«Діти мають негайно бути щасливими!» -«Діти мають негайно бути щасливими!»
Я, головнокомандувач Пан Ку Ппон,
цим перемагаю хитрі вимоги шкіл,
академій і батьків,
і негайно співатиму для щасливих дітей!
Коли казатиму: «Діти», —
ви казатимете: «Граймося», — добре?
-Добре. -Добре.
Діти!
-Граймося! -Граймося!
-Уперед! -Уперед!
-Завмерти. -Завмерти.
-Червоне світло, зелене світло. -Нумо.
Червоне світло, зелене світло.
Я почищу.
-Так тримай. Гаряча. -Гаряча.
Гаряча.
Гаряча!
Хто не любить молоко? Так, я теж не люблю молоко.
Я його не люблю, але й не ненавиджу.
Агов, що ти робиш?
Ти дав мені першому.
Схоже, ви не робили нічого надзвичайно оригінального.
Думка, що гра має бути оригінальною,
і створює химерні табори для дітей, у яких немає походів.
Дітей водять туди-сюди, примушують робити те й се,
щоб вони спробували щось нове й освітнє.
Це не гра.
Навіть якщо вони просто дивляться на небо
й хихотять з хмар, які пролітають,
якщо діти посміхаються, щасливі цієї миті,
то це і є справжня гра.
Схоже, у вас власна філософія дитячих ігор.
Але не впевнена,
чи це допоможе полегшити ваш вирок.
Моя мама хоче легший вирок, не я.
Я хочу…
Наблизьтеся.
Звільнення дітей.
Боже.
Що з цим хлопцем таке?
Одного разу пан Пан Ку Ппон сказав,
що мене треба назвати «У лісі дятлом» чи «У дятла дупою», щоб діти сміялися.
Колись, якщо захищатиму дитину,
тимчасово варто змінити ім'я.
Ти сьогодні дуже багато говориш про пана Пана.
Але ні слова про китів.
На тебе не схоже.
Ну…
Пан Пан здається ще дивнішим за мене, тож…
Тож?
Мені з ним приємно.
Певно, пану Пану приємно.
Я вперше бачив, щоб ти так посміхалася, говорячи про когось.
Будь ласка, сідай.
Що? Чому…
Хіба не важко відсувати стілець, тримаючи в руках тацю?
Сідай.
Так, добре.
Дякую.
Так! Любиш маринований редис?
Хочеш, поділюся?
Ні, не варто.
У мене вдосталь.
Гаразд, тоді смачного.
Усе тіло було млявим, як випив місугару.
А коли отямився,
автобус був припаркований біля підніжжя гори.
Я так здивувався, що поглянув на телефон і побачив, що минуло чотири години.
То ви зателефонували в поліцію, щойно прокинулися?
Так.
І поліція приїхала, і я пояснював ситуацію, коли…
Діти мають негайно гратися!
-«Діти мають негайно гратися!» -Той чоловік спустився з гори,
а за ним усі діти, наче за тим щуроловом.
І тоді поліція його заарештувала.
Коли підзахисний дав вам місугару,
ви знали, що він син директорки академії «Мучін»?
Так.
Він і раніше кілька разів приходив до академії.
Якщо замислитися,
можливо, він усе дізнавався
щодо графіку автобусів академії.
Заперечую, вимагається умовивід.
Підтримую.
Свідку, не робіть висновків, розповідайте лише факти.
Гаразд.
Тож люди в академії
сказали мені, що це молодший син директорки,
тож я знав, хто він.
Тому ви й випили місугару, що вам дав підзахисний,
без жодних підозр, так?
Звісно!
Хто б міг подумати, що син директорки
щось підсипле в місугару?
Заперечую!
Це також умовивід свідка, що це зробив підзахисний.
Це не доведено.
Ні, жодних заперечень.
-Що? -Що?
Підзахисний, що ви сказали?
Може, адвокатка У й заперечує,
а я ні.
Підзахисний, ви розумієте, що адвокатка на вашому боці, так?
Щодо попереднього заперечення.
Щодо цього теж не заперечую.
-Ваша честь? -Сказане водієм — правда.
Я відвідував академію «Мучін», щоб дізнатися графік автобусів.
І я підсипав снодійні пігулки у місугару, а потім дав йому.
Я завдав вам клопіт?
Вибачте.
Але не було іншого вибору
задля звільнення дітей, тому прошу мене милостиво вибачити.
Ну, я не…
Гаразд.
Запишіть дослівно, що сказав підзахисний.
Так.
Так, гаразд.
Це була директорка академії «Мучін»?
Так. Власне, вона не дістала жодного листа з проханням не карати.
Від жодного з 12 дітей?
Так. Це ще не точно, але за словами директорки,
батьки дітей, які стали жертвами, планують
подати колективний позов проти «Мучін».
Це кепсько.
Ну…
А якщо я зустрінуся з дітьми?
Що?
Те, що зробив пан Пан,
певно, дуже стурбувало батьків, якщо вони збираються подати до суду,
але для дітей це може бути веселий хвилюючий спогад.
Якщо вони дізнаються, що пана Пана покарають,
діти можуть переконати батьків.
Нам буде непереливки, якщо батьки дізнаються.
Певно, вони вже стурбовані безпекою дітей.
А якщо я підійду до них не похапцем,
а природно, наче зустріла дорогою?
А природно підійти до них на прогулянці
взагалі можливо? Це ж ти.
-Перепрошую? -Що?
Що?
Ти маєш піти з адвокаткою У.
Так.
Звісно.
Тоді гаразд. Ідіть удвох.
Не намагайтеся надто на них тиснути,
і просто дізнайтеся, що діти думають про цю справу.
Добре.
Зазвичай діти роблять те саме, коли їх відпускають з академій,
тож ходімо туди, де академії.
-Їдьмо на таксі. -Добре.
Що відбувається?
Іди далі від дороги.
Гіпотетично, якщо машина виїде на тротуар,
що далі від дороги, то безпечніше.
Так.
Тоді гіпотетично
хіба не краще, щоб я йшов ближче до дороги?
Думаю, я зможу ухилитися дещо швидше за тебе.
Боже.
Сідай.
Ну…
Боже.
Так, дякую.
Адвокатко У.
Ти Кім Мін Чі?
Третьокласниця в молодшій школі «Ханті», так?
-Ну… -Знаєш пана Пан Ку Ппона?
Так.
Ми його друзі.
Зрозуміло.
Ти зараз вечеряєш? Уже по дев'ятій.
Сьогодні я їм рано.
Коли ходила в академію «Мучін», не могла поїсти до десятої вечора.
Заняття в «Мучін» мають політику зачинених дверей.
Політику зачинених дверей? Як це?
Ну…
Ніхто не може вийти, поки заняття не завершені на день.
Узагалі немає перерв,
тож навіть немає як піти в магазин.
І треба просити дозволу піти до вбиральні.
Схоже на в'язницю, а не академію.
Хочемо запитати дещо щодо пана Пана.
У тебе є час?
О ні. Мені кінець.
Запізнююся. Маю йти в навчальне кафе.
Навчальне кафе? О такій порі?
Я не можу відстати, поки шукаю нову академію,
адже пішла з «Мучін».
Мама каже, що тим часом маю ходити до навчального кафе.
До речі, пан Пан Ку Ппон потрапив до в'язниці?
Він в ізоляторі, але ще не у в'язниці.
Зрозуміло.
Він досі в мене.
Я його підібрала, коли ми ходили на гору.
Я викинула все, крім нього.
Через дорогу магазин.
Там купа дітей.
Упевнена, дехто з дітей, які того дня ходили на гору, там.
Запитайте їх.
Вітаю.
Добридень.
Перепрошую.
Учні академій, що поблизу,
приходять після 22:00?
Перепрошую?
Ну, так. Тоді завершуються заняття в академіях.
-Зрозуміло. -Мають скоро злетітися.
Коли приходять, тут бій. Бій за вечерю.
То учні не вечеряють до 22:00?
Схоже на те.
Можна було б подумати,
що ці діти з надбагатих родин їстимуть щось особливе,
але це зовсім не так.
Їдять лапшу, трикутний кімбап, ковбасу, щось на кшталт цього.
Солодку, солону, гостру їжу швидкого приготування.
А ось і вони.
Обережно.
-Ти за все заплатиш? -Так.
Гаразд.
Знаєте, як ці діти обирають напої?
За вмістом кофеїну.
Що вищий, то краще.
Є такий напій зі смаком молока, де купа кофеїну.
Навіть учні молодших класів п'ють його, як воду.
Дещо важко на це дивитися.
Якщо вони вже таке п'ють, як переживуть старшу школу?
Не забудь картку.
Є помітно низенькі діти, які вічно виглядають утомленими.
Це завжди діти, які готуються піти в школи для обдарованих дітей.
Вони маленькі частково через їжу,
частково через брак сну.
Бачите їх?
Ось такі.
Що? Жолудь?
-Жолудь. -Що?
Нічого.
Боже, годі плакати.
Я сказала, годі плакати.
Чому ти плачеш?
Знаєш пана Пан Ку Ппона?
Ми друзі пана Пан Ку Ппона.
Я знаю Пан Ку Ппона.
-Я теж. -Так.
Я зробила це з жолудя, який підняла, коли ходила на гору.
А він зробив це.
Як круто. Молодець.
Чому ти плакав?
Бо в нього сьогодні «невизначено».
«Невизначено»?
Що це?
Якщо не завершиш місію до десятої, отримаєш «невизначено».
Яку місію?
Місію з розв'язання задач з математики.
Ми почали о третій, і я один не завершив.
Надто важко.
Місія учнів молодших класів розв'язувати задачі з третьої до десятої?
Це мамина машина.
Я побігла. Бувай.
Чекайте.
Хочете, щоб пан Пан Ку Ппон сів до в'язниці?
Ні.
То хочете з ним ще гратися?
Агов, ходімо.
Що ти робиш?
Агов, Лі Се Воне!
Діти, яким лише 10 і 11 років сидять у школах і академіях
і вчаться по 12 годин на день, не можуть ні їсти, ні спати.
Вони як дельфіни,
що живуть у малих акваріумах, виступають і їдять морожену їжу.
У косаток, які живуть в акваріумах, спинні плавці ось так згинаються вбік.
Вони мають плавати у відкритому морі,
а натомість у вузьких водоймах з них знущаються…
Як…
шкода.
Що ви намагаєтеся сказати?
А якщо заявимо, що пан Пан урятував дітей,
з яких знущалися, і вдався до надзвичайних заходів?
Знущалися?
Кажеш, відправляти дітей до шкіл і академій — знущання?
Тоді він мав повідомити в поліцію, а не викрадати їх.
Найголовніше,
при викраденні малолітніх мотив чи мета значення не мають.
Це злочин, хоч які наміри.
А якщо заявимо, що в цьому випадку він отримав згоду дітей?
На час інциденту двері автобуса академії були відчинені,
і пан Пан двічі їм казав піти, якщо не хочуть їхати з ним.
Згоди малолітніх мало.
Він мав ще отримати згоду їх опікунів.
Адвокатко У. Мені шкода підзахисного.
Він просто відвіз дітей гратися, а його за це затримали.
Справді, якось надто жорстоко.
Але що більше це відчуваємо, то більше маємо зосередитися.
Збираєтеся дослухатися до дивної логіки підзахисного
і казати дивні речі?
Адвокате Чуне.
Що…
Чому…
Ти кудись ідеш?
Куди йдеш?
На побачення наосліп.
Побачення наосліп?
А Чун Хо?
Ти досі говориш про Чун Хо?
Боже, у тебе справді жахливі інстинкти.
Віднині житиму агресивно.
Якщо знаєш когось милого, познайом нас.
Бо я його завоюю.
Ти когось агресивно завоюєш?
Упевнена, що навіть ти, адвокате Квоне, маєш знати хоч одного хорошого чоловіка.
Хтось спадає на думку?
«Навіть ти, адвокате Квоне?»
Я про декого подумала.
Він багато знає про те, як бути милим.
Подає стільці, відчиняє двері машин,
веде подалі від дороги, коли ви разом,
і носить речі.
Справді?
Так, і смачно готує суші з водоростями. Я представлю вас наступного разу.
Нам пощастило, що поліція заарештувала його тієї миті.
А якби вона не прибула вчасно?
Могло статися щось жахливе.
Ґвалтівник!
Він міг виявитися ґвалтівником!
Ми повністю розуміємо ваші гнів і побоювання.
Але…
позов вимагає багато часу й сил.
І результат не гарантовано буде на вашу користь.
Може, скажете нам, чого ви хочете,
щоб не вдаватися до проблем з позовом?
Директорка Чхве Сон Сук готова щиро вибачитися.
Який сенс, якщо вибачиться лише директорка?
Той Пан Ку Ппон, чи як його там, такий самовпевнений.
Ви чули, що він казав у відділі поліції?
Ставився, як до безсовісних батьків, яким байдуже щастя дітей,
а ми лише хочемо, щоб вони пішли в університети.
Мене це теж розлютило.
Ми їх примушуємо страждати, бо хочемо?
Ми робимо це заради майбутнього.
Що буде з їх життями, якщо дозволяти їм гратися досхочу,
коли вони мають виробляти звичку вчитися?
-Це стало б проблемою. -Вона права.
-Ми допомагаємо їм учитися. -Ми так стараємося.
-Це нелегко. -Люди ніколи не зрозуміють.
-Що вона робить? -Що ви робите?
Мій син
психічно нездоровий і негідний.
Певно, він навіть не розуміє, що каже.
Ми всі мами, які мають дітей.
Будь ласка, цього разу пробачте мого сина від щедрих материнських сердець.
Я переконаюся, що таке не повториться.
Директорко, хіба не ви казали, що виростили успішних синів?
Ви рекламували академію заявою, що всі вони вчилися в СНУ?
-А тепер ваш син нездоровий і негідний. -Я була самовпевнена.
Це я винна.
Я перепрошу, якщо ви хочете вибачень,
і дам грошову компенсацію, якщо ви хочете її.
Мій син
надто тендітний,
щоб вижити у в'язниці.
Я благаю вас,
бо якщо його посадять до в'язниці,
він може вчинити непоправне.
Я вас благаю.
Я перевірив усі 11.
Усі підписали й поставили печатку.
Усе завдяки вашому щирому благанню, директорко.
Дякую.
І вам дякую.
Тоді ми підемо.
Добре.
Я тут ще трохи посиджу.
Директорко Чхве.
Що?
Те, що ви сказали щодо того, що пан Пан Ку Ппон нездоровий і негідний,
і що він, певно, навіть не знає, що каже.
Як його адвокатка, я так не вважаю.
Тоді
ви вважаєте, що він нормальний?
Ви зустрічали його лише кілька разів,
тож бачите його позитивно.
Я бачу його позитивно, хоча зустрічала лише кілька разів,
але як мати, хіба ви не маєте чинити так ще щиріше?
Хіба не маєте дослухатися до нього
хоч раз із відкритим серцем?
Діти сміються з самого його імені «Пан Ку Ппон».
Вони розуміють, що таке звільнення дітей,
яке проголошує пан Пан.
Пана Пана не розуміють лише…
дорослі.
То хочете з ним ще гратися?
Агов, Лі Се Воне!
Я хочу гратися цілий день щодня. Я жадаю звільнення.
Свідку, як діагностуєте підзахисного?
Підзахисний має маячний розлад.
Якщо точніше, то манію величі.
То заяви підзахисного,
що він головнокомандувач Армії визволення дітей,
теж є симптом манії величі?
Саме так.
Пацієнти з манією величі
вважають, що мають важливу роль в установі чи організації…
Це все.
Чекайте…
Я хочу ще дещо запитати.
Адвокатко У.
Академія «Мучін», де навчалися ці 12 учнів,
відома політикою зачинених дверей.
Знаєте, що таке політика зачинених дверей?
Зачинених дверей?
Ні.
Політика зачинених дверей
означає, що учнів увесь день там тримають і примушують учитися.
Дітей, які вчаться в академії «Мучін» не випускають на вулицю
до 22:00.
У них немає навіть перерв чи часу поїсти.
Вони навіть до вбиральні йдуть з дозволу.
Дітей, які більше ніж двічі йдуть до вбиральні, відправляють додому
бо вони не налаштовані вчитися.
ПРИСЯЖНІ
Академія «Мучін» знаменито вимагає форми згоди батьків на те,
що дітей, які не виконали домашню роботу, каратимуть,
але популярність академії «Мучін» серед батьків
висока, як ніколи.
Попри це, ви досі вважаєте,
що інтерпретація реальності підзахисним і переконання такі спотворені,
щоб уважати, що в нього маячний розлад?
-Адвокатко У, що ви робите? -Адвокате Чуне.
Може, хай ще трохи говорить?
Чекайте…
Подивіться на обличчя мого сина.
Перепрошую?
Що він хоче сказати, від чого в нього такий вираз обличчя?
Діти, яким лише 10 і 11 років, не можуть належно їсти, спати, відпочивати, гратися,
бо вчаться по 12 годин щодня.
Але ви кажете, що вороги дітей Кореї —
не школи, академії та батьки?
Адвокатко.
Захист викликав свідка.
Чому ви намагаєтеся отримати свідчення, які принесуть шкоду?
Я не намагаюся отримати свідчення, які нанесуть шкоду…
А що ви намагаєтеся довести?
То ви хочете почути, що інтерпретація реальності підзахисним
і переконання не є проблемою, тож у нього немає маячного розладу?
Саме так.
Ви розумієте, що таке свідчення нанесе шкоду
підзахисному, так?
Ваша честь,
підзахисний учинив злочин,
намагаючись добитися реформ, які не відповідають існуючій системі.
Тобто він політичний правопорушник.
Він не жорстокий злочинець, якого треба морально засудити.
Якщо він людина, у якої діагностовано маячний розлад,
це може допомогти полегшити вирок.
Але це образить ідеологію підзахисного
щодо звільнення дітей.
Як адвокатка підзахисного,
я намагаюся захистити
саму ідеологію підзахисного.
На цьому процесі розглядаються злочини підзахисного,
а не розповсюджується його ідеологія.
Попри ваші бажання, адвокатко, питання, яке я хочу
і мушу задати як суддя, зрозуміле.
Підзахисний,
ви відчуваєте каяття за свої дії?
Ваша честь.
Хочу нагадати підзахисному про право відмовитися свідчити…
Ні.
Я не каюся.
То ви вчините подібні злочини?
Так.
Адвокате Чуне.
Ви спустите це з рук адвокатці У?
Хіба вона не зіпсувала суд своїми словами?
Доведеться з нею поговорити й дати попередження.
Ви знову дасте їй лише попередження, а не стягнення?
Вона ж не помилилася у дрібниці.
Припустилася помилки, яка може змінити хід процесу.
Ми вже про це говорили?
Ви казали, що адвокатка У заслуговує на стягнення за прогули, так?
Адвокате Квоне, певно, ви любите стягнення.
Тому й написали такий пост на дошці оголошень?
Я ось про що:
якщо є конфлікт інтересів у роботі,
маєте його обговорити і розв'язати.
Роздавати нагороди чи покарання за те, хто правий, а хто ні,
не в моєму стилі.
Існує розходження
між адвокатами у стратегії захисту.
Перепрошую, що не координував це до суду.
Перепрошую.
Дякую.
Дякую, адвокатко У.
Що сказала моя мама?
На щастя, ваша мама зрозуміла.
Так.
Справді?
Так.
Лист з проханням не карати сприяє полегшенню вироку.
Ваші свідчення, що не відчуваєте каяття,
сприяють жорсткішому покаранню.
І я не думаю, що суддя зважатиме на обставини.
У цьому сенсі…
навряд чи умовне покарання досяжне.
Це не має значення.
Але можна попросити вас про послугу?
Послугу?
У день моїх останніх свідчень,
прошу, запросіть Армію визволення дітей у суд.
Перепрошую?
Я хотів дати їм щасливий спогад, коли вони награються досхочу,
але боюся, що вони запам'ятають це:
«Покарання за те, щоб награтися досхочу —
ув'язнення».
Як головнокомандувач Армії визволення дітей,
навіть якщо мене покарають, я хочу, щоб вони бачили, що я гідно прийняв покарання.
Хочу, щоб бачили, що я не соромлюся своїх дій.
Прозвучить неочікувано, але я добре вчився у школі.
Що?
Я закінчив СНУ і до випуску склав іспит на адвоката.
Зрозуміло.
Що ви закінчили, адвокатко У?
Що?
Так. Я теж закінчила Сеульський національний університет.
І?
І…
Ще я закінчила юридичний факультет СНУ.
Так, обидва закінчила з з відзнакою.
Озираючись, я думаю, що мрія стати адвокатом з дитинства
була причинлю моїх гарних оцінок.
Чи не так, адвокатко У?
Так.
Думаю, скажу те саме.
Справді?
Якщо Мін Чі прийде на суд,
це дуже допоможе покращити її оцінки й мотивувати її.
Вона не щодня побачить суддю, прокурора й адвокатів,
які при ній працюватимуть.
Саме так. Після відвідин суду
Мін Чі природно хотітиме вчитися в Сеульському національному університеті.
Так.
І не переймайтеся безпекою дітей.
Ми з іншими адвокатами
особисто їх супроводжуватимемо до суду.
Боже.
Справді?
Боже.
Думала, донька радше цікавиться точними науками.
Боже, а якщо раптом захоче вчитися на юристку?
-Боже, що мені робити? -Так.
Адвокатко У.
Директорка академії «Мучін» сказала, що позичить нам автобус академії.
Думаю, автобусом доправимо дітей до суду.
Добре.
Чекай.
Я понесу.
-Що? -Куди?
Адвокатко У.
Чому ти це за мене робиш?
Що?
Ти…
мила до мене.
Подаєш стілець, ведеш подалі від дороги,
відчиняєш двері, ось несеш мої речі.
Що відбувається?
Я зробив щось не так?
Ні, зовсім ні.
Я просто…
вас уподобала.
Я до вас мила, бо ви мені подобаєтеся.
ПОЗОВ ПРО РЕОРГАНІЗАЦІЮ, ЗАДОВОЛЕНИЙ ПОЗОВ
АКАДЕМІЯ «МУЧІН»
-Камінь, ножиці, папір. -Раптово.
-Камінь, ножиці, папір. -Ось тобі.
-Відрізали. -Справді?
Вона продовжила, хоча вже відрізано.
Агов, усі.
Їдьмо, гаразд?
-Гаразд! -Гаразд!
Пане.
Як вас звати?
У вас теж дивне ім'я, як у пана Пернути?
Ні.
Мене звати…
Лі Дупа.
Справді Лі Дупа?
Так, бо ми друзі пана Пернути.
Це Лі Дупа,
а я У, У, У лісі дятел.
А ви, друзі?
Як вас звати?
-Ну… -Ну, ми просто…
Адвокати.
-Боже. -Господи.
Я…
Квон Кака.
Що це за ім'я?
Я…
Чун Пердь Пердь!
СЕУЛЬСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД
Ось і все.
Підзахисний.
Ви ще щось хочете сказати?
Так, по-перше…
Я хочу звернутися до дорослих, які виховують дітей.
Діти мають негайно гратися.
Потім буде пізно.
Запізно, як вступив в університет,
отримав роботу
і одружився.
Гратися кульками, у квача, «цепи-цепи розкуйте нас», «резинки».
Потім надто пізно.
У сповненому тривог житті
буде надто пізно шукати єдиний спосіб
бути щасливим.
По-перше.
Діти мають негайно гратися.
«По-перше, діти мають негайно гратися».
По-друге, діти мають негайно бути здоровими.
-«По-друге,» -«По-друге,»
-«діти мають негайно бути здоровими.» -«діти мають негайно бути здоровими.»
По-третє.
Усім мовчати.
Ніхто крім підзахисного не має права говорити.
Ваша честь.
У цій справі ці діти — жертви.
З дозволу головного судді,
жертви мають право висловити думку в суді.
Ви не можете прийняти дітей,
які проголошують Декларацію звільнення дітей,
у якості висловлення думки жертв?
По-перше!
-«По-перше». -«По-перше».
Діти мають негайно гратися.
-«Діти мають негайно гратися». -«Діти мають негайно гратися».
По-друге!
-«По-друге!» -«По-друге!»
Діти мають негайно бути здоровими!
-«Діти мають негайно бути здоровими!» -«Діти мають негайно бути здоровими!»
По-третє!
«По-третє!»
Діти мають негайно бути щасливими.
-«Діти мають негайно бути щасливими!» -«Діти мають негайно бути щасливими!»
Я, головнокомандувач Пан Ку Ппон,
цим перемагаю хитрі вимоги шкіл, академій і батьків,
і негайно співатиму для щасливих дітей!
Діти!
-Граймося! -Граймося!
Пан Ку Ппоне, подивися.
-І на мій теж! -І на мій!
Як круто.
Усі обіймімося.
Хочеш мелений чилі на ччанджанмьоні?
Так.
Хочеш, поллю кисло-солодку свинину соусом?
Так.
-Хто вона? -Що?
Хто тобі подобається, якщо не Чхве Су Йон?
А важливо, хто вона?
Я можу допомогти лише якщо знатиму, хто вона.
Я бачу, що щось іде не так.
Ти переводиш подих, як хворий пес.
Просто мені важко уявити, що буде далі.
Що?
Що буде після прив'язаності.
Схоже, наче
це серйозно.
Що я маю виявити значну рішучість.
Страшно думати, що якщо ми щось почнемо…
то можна все ускладнити
для обох.
Ти одружуєшся?
Чому ти це так серйозно сприймаєш?
Зустрічайтеся, а не вийде, можеш просто все завершити.
З цією людиною не можна починати, думаючи так.
То думаєш, що це минуще?
Ні, я так не думаю!
Тоді вперед. Ось тобі й відповідь.
-Уперед? -Уперед.
Агов, зачекай. Куди ти?
Ти справді пішов?
Я мав на увазі
метафорично, поглибити стосунки.
Він не читає?
Один, два, три.
Один, два. Що?
Один, два, три.
О.
Дякую.
Мушу дещо сказати.
Ти мені подобаєшся.
Ти мені так подобаєшся,
що здається…
наче крутить всередині.
Вибачте. Ми не…
Можна ввійти?
О такій годині вона одна, без секретаря, у ресторані кімбапу.
Зачекай.
У Юн У…
Та адвокатка з «Ханбади»?
Це незаконний арешт, якщо у вас немає ордеру.
Ви адвокатка абощо?
Це ти взяла таку проблемну справу?
У метро, на другій лінії.
Любляча людина з особливостями розвитку.
У це так важко повірити?
Ви хочете, щоб пана Яна покарали за сексуальний напад на вас?
-Я його кохаю. -Що?
Будь ласка, хай його не посадять.
Якщо у вас є особливості розвитку, думаю, мало,
якщо хтось просто подобається.
Переклад субтитрів: Дарія Хохель