Slečno.
Slečno, počkejte. Stojí vám to za to dělat tu povyk? Uklidněte se.
Dělat povyk? Vy netušíte, co udělám.
Ne, ne, ne. Dobře. Nic mi neříkejte, jen se uklidněte.
Neboj, pustíš si nějaký film.
A jsme tady. Synku!
-Jak se máš? -Fajn. A ty?
Pardon, pardon,
ale dnes byl vážně příšernej provoz. Tak můžeme jet. Vaším anebo mým?
-Em… Jedeme naším, ano? -Dobře. Tak prima.
Jak to naším?
-Musíte mi pomoct, hrajte se mnou, prosím. -Ne. Ne, ne, ne. Já ještě
-musím pracovat. Mám práci. -Jo…
Poslyšte. Hele, platím v dolarech, jo?
Tak mi věnujte pět minut vašeho času, nic víc. Prosím vás.
Už jedeme.
Zaplatím v autě.
FALEŠNÝ PROFIL
Riviera Esmeralda. Všechno důležitý tady vidíte.
Žít tady je privilegium.
A co je nejlepší na životě v ráji?
Když přijdete už neodejdete.
Proč byste odcházeli, když je tu všechno. Samoobsluha, lékárna, jsou tu i
-lázně, pokud máte zájem. -Hm.
Jsou úžasné.
Ach, omlouvám se, nepředstavil jsem se. Jsem Cristóbal Balboa. Já to tady vedu.
Agent v kanceláři na vás pěl samou chválu.
A my jsme Camila Románová a…
Juan David Meneses.
Jo, těší mě, no ale tady se píše manželé Ernesto a Diana Sáenzovi.
Camila Románová a Juan Meneses.
Ne, ne, ne. To musí být asi nějaký omyl. Nejste manželé Sáenzovi. Myslel jsem,
že ano.
Ne ale také máme zájem si tady pronajmout nějaký dům a tenhle se mi líbí.
Co, lásko?
-Jo, lásko. Jistě. -Adriáne.
Em… omluvte mě na chvilku. Hned přijdu.
Já to nechápu. Jak si tohle představujete? To přece není možný.
Co tu děláš? Říkal jsem, že tu mám prohlídku.
Jestli to agentura zjistí, zabijou mě.
Nevěděl jsem, že přivedeš lidi. Jen jsem se opaloval,
protože náš bazén opravujou. Je mi to líto. Počkej.
Zdravím, omlouvám se, nevěděl jsem, že přijdete.
-Nebojte se, to se může stát každému. -Zdravím.
Těší mě Adrián.
-No každopádně, my nic neřekneme. Že ne? -Ne, jasně, že ne.
No, já určitě ne.
Tak tenhle dům se mi opravdu líbí. Je velmi prostorný a je to přesně to,
co hledáme. Že, lásko?
Je nádherný, lásko.
Skvěle, a ke všemu, co tu je,
získáte zvláštní slevu v budoucí nejlepší restauraci ve městě, Mil Placeres.
Jsem majitel a šéfkuchař restaurace a jste zváni na její otevření.
Moc děkujeme. Víte…
Pokud bychom se rozhodli tady bydlet, kdo by byli naši noví sousedé?
Například dědička Ferrerova impéria.
Vážně? A kdo to je?
Myslel jsem, že má dva mužské dědice. Ne?
Pedro Ferrer je můj otec a vlastník všeho, co tady vidíte.
A podívejte, tam je má sestra. Ángelo!
-Ano, my jsme ji viděli venku -Ahoj!
S rodinou a holčičkou.
Ach ano, Eva, moje sladká neteř.
Jo a mezi námi, její otec je ten nejhezčí muž,
jakého znám. Miguel Estevez, budoucí soused.
Zdravím.
Ahoj.
Nevěděla jsem, že ten dům už předvádíš.
Jo, sestřičko, je v nabídce už pár dní a mám lidi,
co si ho chtějí pronajmout.
Pronajmout? Myslela jsem, že se prodává.
To je jedno.
Ne.
Ne, určitě nemáme na to si ho koupit, měli bychom zájem si ho jen pronajmout.
Jo.
Jistě. Těší mě. Jsem Ángela Ferrerová.
-Těší mě. -Těší mě.
Sofía Santacruzová. Předsedkyně sousedské rady.
Jinak jsou známé také jako Paničky z Riviery Esmeraldy.
-Ozvěte se, kdyby cokoli. -Jste laskavá. Děkuju.
Mami! Lucas mi nechce půjčit klíčky.
Co se stalo?
Tady jsou, broučku.
Na.
Na. Tak dobrý.
Už mu je nikdy nedám.
Tak pojď.
Ne.
Nechci se už nikdy rozloučit.
My se nikdy…
Nikdy se nebudeme muset loučit.
Nikdy.
Dvě minuty klidu? To je nemožný. Ještě, že se o to táta postará.
-Tak uvidíme se později. -Čau.
Čau.
Ahoj.
No tak, Camilo, Davide, moc mě těšilo. Cokoli budete chtít, tak mi zavolejte.
Díky.
-A na to otevření jste zváni. -Díky.
-Tak prima. -Odpočívejte, čau.
Cami, Cami, tak poslouchej. Nevím, co ti ten chlap udělal,
ale já vážně musím do práce.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne. Poslouchej, poslouchej a počkej.
Já potřebuju tvoji pomoc.
Pojď.
Zmeškala jsem let, poletím až zítra.
No a kam tě mám odvézt?
Nevím. Já tu nikoho neznám.
Nedoporučíš mi něco?
Jo, jo, jasně že jo. Slečno.
Děkuju.
Ty jsi ale vybavená, je to těžký. Indiro…
No tak, vítej v ráji.
Víš tohle není zrovna Riviera Esmeralda, ale slibuju,
že se tu o tebe dobře postarají. Zatahám za nitky a zjistím,
jestli mají pokoj.
No, je to tu hned u moře a to je výhoda, ne?
-Dáš si pivo? -To ano, prosím.
-Poncho! Jedno pivo! Ne, ne. Dvě piva! -Juando!
-Babičko! Koukni to je Camila. -Juando!
Hledá pokoj, kde by mohla přespat. Tak co říkáš? Pomůžeme jí?
Ach Jen na jedinou noc? Proč tak málo, zlatíčko?
No… Chtěla jsem zůstat pár dní, ale budu se muset vrátit domů.
Můžeš si zaplavat v moři.
To pivo, které jsi mi slíbil, zní skvěle.
-Ty chceš pivo? Já ti ho přinesu. -Jo.
-Děkuju. -Běž.
Vem ji na sto dvacet sedmičku. Je prázdná.
Sto dvacet sedm je támhle. Hele.
Jdi, jdi Orlando! Jedno pivo!
Nemrač se už.
Víš, můžu ti jenom říct, že pokud má za ženu dceru Pedra Ferrera,
tak…
není chudák a dobrej člověk taky ne.
Támhle.
Já svou dceru zbožňuju, to přece víš, ne?
Dobrý.
Cože?
Ta rána.
Děkuju.
Ale nestane se generální ředitelkou.
A proč ne?
Na to místo chci tebe.
Mě?
Neshodneme se ve všem, to dobře víme, ale ženy se na určité pozice moc nehodí.
Jasně. A co na to řekne Adrián?
Adrián? Můj syn? Obchod ho nezajímá. Ten rád dělá tiramisu a…
To nevadí. Je to v pohodě.
Skoro.
Jo.
Zvládneš to. Jen to zvedni.
Díky.
Každý má svý nadání.
Z tebe bude skvělej ředitel. Tvrdě pracuješ,
máš charakter a díky Ángele ses vytříbil společensky.
Pedro, já…
Nevím, jak ti poděkovat. A jestli to myslíš vážně,
slibuju, že tě nezklamu.
Navíc, ti můžu pomáhat. Být tvá pravá ruka. Jsme přece rodina.
Migue,
jenom jsem zkoušel tvou loajalitu k mojí dceři a snažil se pochopit tvoje hodnoty.
Ty žádný nemáš.
Už je v Cartageně.
Tohle jsem ti chtěl ukázat. Podívej se.
Tohle je Hodinová věž. Pardon. Sundej ty brýle. Dobrý?
Chutná?
Moc pěkný. Skvělý.
Camilo…
Camilo. Máš hovor.
-Haló? -Díky.
Ahoj, tady Adrián. Setkali jsme se ve vilové čtvrti.
Opaloval jsem se, už víš?
No jo, jasně, že si tě pamatuju.
Požádal jsem Crise o tvý číslo, abych tě s mužem pozval
na otevření restaurace.
No jasně. Kdy to je?
Dneska večer.
Perfektní.
Mám strach o to jídlo, moc se neprodává. Zkontroluj to. Ahoj!
Dobrý večer.
Ale ne, podle tvýho výrazu hádám, že potřebuješ panáka. Tak počkej.
Indiro dva dvojitý panáky guarity.
Na něco se tě zeptám, ale buď upřímná.
Myslíš si, že ta dlouhá cesta stála za to, abys ho viděla s jeho rodinou?
Chm.
Chm. To je teda odpověď. Neboj se.
Na, vypij tu dobrotu a
můžeš si jít odpočinout.
Salut.
Nechápu, proč mi lhal.
No…
protože někdo lže rád. Podlí chlapi Ale ne všichni jsme takoví.
Mm…
Dáte mi to ještě jednou?
Dvakrát.
Děkuju.
Já vůbec nevím, kdo ten chlap je.
Ale neodjedu odtud, dokud to nezjistím.
Mm.
Dáte mi to naposledy, prosím?
Takže
-Děkuju. -Zůstáváš?
Tak na zdraví.
RESTAURACE MIL PLACERES
Lásko, jsem na tebe strašně hrdej.
Taky bych chtěla říct, že jsem neskutečně hrdá
na mého brášku Adriána.
Protože vím, že ti Mil Placeres splní tisíce
tvých snů a ty si to zasloužíš. Gratuluju ti.
Ale bude to výzva. Ne?
-To jo. -Každou chvíli tu nějaká
restaurace zavírá. Ale my to zvládnem.
Díky za milé přání, tati. Nic jiného jsem nečekal.
Och, to nebylo ve zlém. Říkám ti přece, že to zvládnem.
Kromě toho, o peníze bych přišel já.
-Peníze? O tom tady chceš mluvit? -Ne, ne, ne, ne. Ne. Nebudeme se bavit o
penězích, protože by bylo neslušné bavit se o nich právě teď.
Promiň, že jsem tě rozčílil.
Ah.
Dovol mi pogratulovat, protože tvá restaurace je vážně krásná.
-Děkuju. -I tobě, Cristóbale.
-Dobrý večer, rodinko. -Díky, Migue.
Gratuluju.
-Dáte si? -Tak co, chtěl bych si
připít se svojí rodinou.
Rád bych si připil na otevření Mil Placeres! Salut!
-Salut, broučku. -Salut.
-Salut. Na tebe. -Haló?
Carmelito, neslyším tě. Haló?
Co?
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm…
Neuvěřitelný. Otoč se. Koukni, kdo přišel.
Sakra.
Kde je Frank?
Co tady sakra děláš?
Prosím.
Šel jsem do vašeho bytu a klepal. Nikdo neotevřel. Kde Camilu schováváte?
No tak, Vicente přestaň. My nevíme, kde je.
-To není pravda. Nejste její kámošky? -Franku, pojď sem!
My nevíme, kde je.
Co tohle je?
Salut.
Vítejte.
Ahoj.
-Camilo, vítám tě! -Ahoj
-Jak se máš? -Sluší ti to. Jsem rád, že jsi přišla.
-Děkuju. -Jo Ahoj.
-Cami. Vypadáš úžasně. -Ahoj.
Máš krásné šaty.
-Můj tchán a tohle je… -Děkuju.
Camila. S manželem mají zájem o pronájem domu G.
-Ahoj, Camilo. -Moc mě těší Camila Románová.
Pedro.
Tak jo. Pardon, že jdu pozdě, teprv si na Cartagenu zvykám.
-Je to tu moc pěkné. Gratuluju. -Jasně.
Děkuju.
Tak? Kde jsi ho nechala?
-Koho? -Svého muže.
Ach.
Už spí. On není tak společenský jako já.
Aha.
Co ten tvůj? Není tu? Taky nerad chodí ven?
Ne, on společnost miluje.
Ale před chvilkou musel odejít, protože náš syn měl malou nehodu.
O nic nejde.
Tentokrát to nebyla Eva.
-Pane Migueli, chcete další? -Ne, děkuji.
Och. Ta rána byla silná.
Bude v pořádku, Carmelito. Jdi domů. Je pozdě.
Mm hm.
Určitě?
Jistě. Zůstanu s ním.
Dobře.
Víš jistě, že nechceš odejít?
Tati, Miguel se o to dokáže postarat.
Je tam Miguel? To zavolám doktora.
Ne, ne, ne. V takových případech vždycky voláme doktorce Manriqueové.
Jo.
A ta je vždycky k dispozici.
Tak nemusíš volat doktorovi.
Tati, byla to jeho vina. Nemůžu přece za to, že šílel, když jsem si vzala ty klíčky
-první. -Ale tys mě strčila!
-Nepřeháněj to. Nic se ti nestalo, přestaň -Jsi moc malá, abys řídila vozík.
Dost. Dost. Buďte oba zticha.
Slečno?
Och děkuju.
Prosím.
-No tak napijem se na váš úspěch. -Salut.
-Salut salut, vítej tu. -Vítej.
Děkuju.
Teď se obejmete a omluvíte se.
-No, Lucasi. -Já?
Jo, jsi přece mladý muž.
Vstaň, Evo.
Au. Promiň.
Promiň, sestřičko.
Hm.
Dobře. Jdi do postele.
Teď?
Teď. Žádné hry.
Tak pojď, Evo.
Jde se spát.
Haló?
Davide? Potřebuju tvou pomoc.
Ne, ne, Camilo, teď nemůžu. Čekám na nějaké lidi. Co se děje?
Potřebuju tě hned teď.
Tímhle ukončíme večer. Zkus to. Pardon.
Camilo, už odcházíš?
Ano, promiňte, musím jít.
Jo. Já taky, ale rozloučíme se s majitelem restaurace, jinak bude hrozně…
Och No jistě. Ano, odcházela jsem ve spěchu a nestihla jsem se rozloučit.
Neříkej mi, že už odcházíš. Tak brzy? Proč?
Ne, ne. Nemůžeš odejít, než ochutnáš tiramisu dulce de leche.
Je to specialita.
Je skvělá.
-Inti, Tiramisu, prosím. -Ano.
Promiňte, ale musím ráno do práce.
A co děláš?
No jistě.
A co ty vlastně děláš?
Jsem psycholožka.
Och, to je zajímavý. A kde pracuješ?
Provádím terapie s dětmi a teenagery.
-Online. Proto musím brzy vstávat. -Pěkné.
-Páni. To je fajn. -No, Adriáne, doufám, že
tvoje restaurace bude úspěšná.
Děkuju. Jsi tu vždy vítaná. A příště vezmi i…
David.
-Davida, prosím. -Jo.
Měli byste se rozhodnout co nejdříve. Mohli bychom žít jako sousedé.
Jo, to by byla paráda. A doufám,
že příště se uvidíme v novém
domě s našimi manžely.
-No, jistě. To bych ráda. -Jo?
Jistě.
Mějte se.
Děkuju. Čau.
-Ahoj, krásko. -Ahoj. A příště se
těším na to tvé tiramisu.
Jo.
-Hezký večer. -Nashle.
-Děkuju za všechno. -Čau.
-Vážně chcete pronajmout dům G? -Mm hm.
No a co dělá ten její manžel?
-Nevím, neptal jsem se. -Co myslíš tím, že ses na to nezeptal?
Ty si nezkontroloval jejich kredit?
Pedro, omlouvám se. Řekl jsi, že to není nutné.
Měl bys mě líp poslouchat, mít osobnost.
-Promiňte. -Tati.
Ne, děkuji.
Nechcete něco k pití?
Ne, díky.
Haló?
Dobrý večer, pane. Je tu doktorka Manriqueová.
Pusťte ji dál.
Jistě, pane. Je na cestě.
-Haló? -Lásko Lucas je v pořádku.
-Ale oba mají zákaz jezdit na tom vozíku. -Naprosto souhlasím.
Proč jsi mi neřekla, že jsi volala doktorce?
Já jsem jí nevolala. Řekl jsi přece, že se o to postaráš.
Kdo to je, Migueli? Ta doktorka?
Určitě jí zavolala Carmelita. Potom ti zavolám.
Ne, počkej, tak jí řekni, ať na mě počká. Tady už to stejně končí.
Budu tam za deset minut.
Dobře.
Díky. Čau.
Dobrý večer, Fernando.
Nebo ti mám spíš říkat Miguel Estevez?
To jsi ty?
Ano, jsem turistka, která si přišla popovídat s kamarádem. Na tom není nic
-špatného. -To ne. Promluvme si
později. Promluvme si později.
Nechci mluvit až později. Chci si promluvit hned teď.
-Camilo, Camilo. Prosím, mám tady děti. -Ššš… Nesahej na mě.
-Camilo, Camilo, pojďme si promluvit -Mm… Mm… Mm… Oh. Můžu si nabídnout?
Přiletěla jsem a očekávala, že tu najdu toho úžasného muže,
kterého jsem potkal na Tinderu.
Ale místo toho jsem našla muže, který je k smrti vyděšený,
protože má přijet jeho žena.
Promiň, Camilo, já… Vážně jsem ti nechtěl ublížit.
Tak proč jsi mi neřekl, že máš ženu a děti?
Já vím, byla to chyba, ale nebylo to nic osobního.
Čtyři měsíce. Čtyři měsíce,
po kterých vypadám jako blázen. Povídání o lásce,
o snech, o slibech, o tom, jak důležitá je rodina a
jak by sis ji jednou rád pořídil. Ale vlastně jsi už svoji rodinu měl.
A ani jsi mi neřekl svoje skutečné jméno.
Proč jsi mi krucinál tak lhal?
Začalo to jako hra.
Neuvěřitelný. Koukněte, kdo tam je.
Kdo?
Fernando Castell byl cizinec.
Kdo to je?
Fernando Castell. Nejlepší plastický chirurg.
Á.
Á Luigi, prosím tě.
Je slavnej. Ten chlap je úžasnej a krom
toho je milionář. Samozřejmě.
A přísahám vám, že ty miliony si zaslouží.
Začal jsem srovnávat svůj život s tím mužem.
Cizinec, neznámý člověk.
Navíc jsem mu záviděl svobodu.
Fernando Castell byl nezávislý a nemusel nikomu nic vysvětlovat.
Byl vším, čím jsem chtěl být.
A kolik dalších dívek jsi touhle pohádkou oklamal tak, jako mě?
Ššššš… Protože mi neříkej, že jsem byla jediná. To bych se cítila vážně poctěná.
Camilo… Ztiš hlas, prosím tě. Jsou tady moje děti.
Hm?
Co tvoje sestra?
Její nehoda, to byla skutečně pravda nebo lež?
Šlo o dceru.
-Jo, o dceru. -Jo. Moje dcera si zlomila ruku.
Že se nestydíš! Jak jsem ti mohla věřit.
A víš proč? Protože všechno to byla pravda.
Každé slovo, které jsem ti řekl, každý okamžik, který jsme sdíleli.
A jak dlouho už svoji manželku takhle odporně podvádíš?
Camilo… Přál bych si zapomenout na to, co se stalo, ale nikdy nezapomenu,
co k tobě cítím.
To říkáš, i když jsi mi nějak zapomněl říct,
že máš i ženu
a děti. Šššš.
A mimochodem, musím říct, že máš vážně pěknej dům.
Migueli?
Už jdi. Dej mi to a jdi. Prosím tě, jdi.
Co říkala doktorka? Ahoj.
Ahoj.
Ne, nepřišla.
-Noční hlídač udělal chybu. -A s kým jsi mluvil? Před
chvílí jsi s někým mluvil.
Já?
-Ano. -Ne, ne. To bylo video na mobilu.
Ah. Nevíš, o co jsi přišel.
Opravdu?
Jak to tam probíhalo?
Skvěle. Můj bratr vážně báječně vaří.
Úžasně.
-Paráda. -Jo.
-Dostala jsem chuť na whisky. -Na, dej si tuhle.
Dobře.
A ti hezcí číšníci, kde jsi je našel?
Na pohovorech. Proč?
Nevím, to mi řekni ty.
Líbili se ti?
Jo a…
Co?
Byl tu pár, co si chce pronajmout dům G.
-Jo? -Mladý pár.
No a ona je moc hezká. Psycholožka.
Moc šťastný pár bez dětí.
Jsem unavená. Bolí mě nohy. Jdu si lehnout.
Dobře, lásko.
Byl to vážně úspěch!
Zítra promluvím s tátou, abych mu vynadal za to, co ti řekl. To nesmí.
Ale neboj se. Víš, že je mi to jedno.
Ne, mně na tom záleží. Teď mě poslouchej: Nikdo tě nebude urážet, když
-jsem s tebou. -Nedělej si starosti.
Už jsem to říkal, na svého drahého tchána jsem si zvykl.
A teď zajdu pro skleničky a naposled si připijem na Mil Placeres. Ano?
Ano?
Mm hm.
A kdo říká, že potřebujeme skleničky na přípitek? Hm?
Páni.
Ne, tohle ne. Ne.
Adriáne Ferrere…
Vezmeš si mě?
Jasně, že jo, lásko.
Miluju tě.
-Miluju tě. -Já vím.
Čekáš na něco?
Nebo na někoho?
Lucasi.
Ta žena ve žlutém už odešla.
A co jsi tu s ní dělal, tati?
Pokud mi to můžeš říct.
Vysoká, bílá a je jí tak 25.
Nevím, jak se tam dostala, ale určitě tu nebydlí.
Dobře. Zkontroluju bezpečnostní kamery.
Kolik bylo?
Asi před půlnocí.
Hm…
-Viděla ji vaše žena? -Rafaeli, mám ji pustit?
Ne. Moment.
Jo, pusť ji.
-Viděla ji taky? -Ne, ne, jenom já.
Říkám vám to jen proto, abyste byl opatrný.
Raději to video smažte, než to někdo zjistí.
Víte, jak je tchán citlivý na bezpečnost. A určitě nechcete přijít o
-práci, že? -To ne. Ne, pane.
Co když zkontrolují bezpečnostní kamery a poznají ji?
-Nikdo ji nepozná, protože neexistuje. -Ne, ona existuje. Ale ano.
Neexistuje.
Pedro, jak je?
Ahoj.
Dobře.
To jsou podklady?
Ano, jsou stejné, ale tady jsou malé úpravy.
Ukaž mi to.
O jaké ženě jste mluvili?
Ať se můžu připojit.
O manažerce firmy Ultra Sur, co nás nenávidí.
Nenávidí nás. Je to tak.
-Takže jak jsem říkal, že… -Omluvte mě.
Tati…
Adrián a Cristóbal by ti chtěli něco říct.
Takže chceme vám všem říct, že Cris a já jsme se rozhodli.
Tak dělej. Řekni to.
Že se vezmeme.
Ach.
Opravdu?
Gratuluju, švagře.
Děkuju.
Hodně štěstí.
-Děkuju. Díky. -Gratuluju.
Mm.
-Takže kdy je svatba? -No, to ještě nevíme, ale musí to být
-co nejdřív, než jeden z nás vycouvá. -Och…
Gratuluju, Pedro.
Ano?
Než mi zavěsíš…
Chtěl jsem se ti znovu omluvit.
A zeptat se, co potřebuješ.
Chápu, že jsi v cizí zemi. Nikoho tu neznáš a já bych…
-Hm. -Voláš z pocitu viny?
Ne, Camilo, proto ti nevolám. Ale cítím za tebe zodpovědnost.
Kdy se vracíš do Vegas?
Co se setkat, než odletíš, jen my dva abychom si mohli promluvit.
Už to máš?
Včera jsme byli nervózní a já cítím…
Haló?
Camilo…
Nepřevlečeš se?
Dobrý?
Tak jdeme. Pojď tudy.
Davide, chci ti moc poděkovat za všechno, co pro mě děláš.
Kdyby nebylo tebe, v tomhle městě bych se ztratila.
Cami… Jsem rád, že sis mě najala.
Jako manžela.
Jo.
Dobrá práce, ne?
Vidíš, že tvůj táta není nakonec tak strašnej.
Už vybírám místo na naše líbánky.
Crisi, víš, že se teď nehodí odjet.
Zlato, restaurace se rozběhla, všechno bude v pořádku.
Uvidíme, jak to bude vypadat. Zatím ještě nechci tátu zatěžovat.
Naše líbánky, čím by ho zatěžovaly?
Lásko, táta tě najal do té realitky.
A tu restauraci financoval do posledního ubrousku. Nevím,
jak dlouho ještě jeho štědrost vydrží.
Už se tam musím vrátit.
Co to je?
Ten šmejd si mě natočil.
To je vůl.
Haló?
NÁBYTEK INTERIÉROVÝ DESIGN
To přejde. Ahoj! Jak to jde?
V pořádku. Děkuju.
A sakra.
Ahoj zlato.
Díky, že jsi přišel.
Samozřejmě.
-Princezno. -Ahoj, tati.
-Au. -Opatrně.
Podívej, to jsou noví nájemníci domu G.
Konečně! Můj manžel, Miguel. Camila.
Tak konečně se setkávám s tím slavným Miguelem, že?
Mm hm.
Tolik jsem už o tobě slyšela. Camila. Moc mě těší.
Těší mě.
A David.
-Jak je? -Dobře. Vítejte.