‫גברת!‬
‫גברת?‬
‫חכי! אל תעשי מהומה.‬ ‫זה לא שווה את זה. תירגעי.‬
‫אין לך מושג מה אני רוצה לעשות.‬
‫בסדר, את לא חייבת לגלות לי, פשוט תירגעי.‬
‫תגידי לה שנצפה בסרט.‬
‫טוב, מוכן.‬
‫בני!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב, ואתה?‬
‫סליחה, אני מתנצל, הכבישים היו ממש עמוסים.‬
‫בואו איתי, בבקשה.‬ ‫תצטרפו אליי, או שתיסעו ברכב שלכם?‬
‫ניסע בשלנו.‬ ‫-טוב, מעולה.‬
‫מה זאת אומרת? שלנו?‬ ‫-אני צריכה שתעזור לי. תשתף פעולה, בבקשה.‬
‫לא. זה יותר מדי.‬ ‫-תקשיב לי.‬
‫אני חייב לעבוד.‬ ‫-אני אשלם בדולרים, בסדר?‬
‫אני בסך הכול זקוקה…‬
‫לחמש דקות מזמנך.‬
‫בבקשה.‬
‫אנחנו באים.‬
‫אשלם לך במכונית.‬
‫- פרופיל מזויף -‬
‫ריביירה אסמרלדה.‬ ‫מה אפשר לומר? תראו בעצמכם.‬
‫זו זכות לגור כאן.‬
‫מה הדבר הטוב ביותר במגורים בגן העדן הזה?‬
‫ברגע שאתם כאן, לא תרצו לעזוב.‬
‫אין צורך, יש לנו את הכול כאן.‬
‫סופרמרקט, בית מרקחת.‬
‫יש לנו אפילו ספא יוקרתי, אם אתם מעוניינים.‬
‫זה נפלא.‬
‫סליחה, לא הצגתי את עצמי.‬
‫אני כריסטובל בלבואה. אני האחראי.‬
‫הסוכן מהמשרד סיפר דברים טובים עליכם.‬
‫אנחנו קמילה רומן, ו…‬
‫חואן דוד מנסס.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫אבל כתוב כאן שאתם ארנסטו ודיאנה סאנז.‬
‫קמילה רומן וחואן דוד מנסס.‬
‫זה בלתי אפשרי. נראה שנפלה טעות.‬
‫"בשעה 11:00, מר וגברת סאנז."‬
‫חשבתי שאלה אתם.‬
‫לא.‬
‫אבל גם אנחנו מעוניינים לשכור בית.‬
‫וזה מוצא חן בעיניי.‬
‫נכון, מותק?‬
‫כן, יקירתי.‬ ‫-אדריאן.‬
‫סליחה, אני תכף חוזר.‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫אמרתי לך שאני אראה את הבית.‬
‫אם יגלו בסוכנות, הם יהרגו אותי!‬ ‫-לא ידעתי שמישהו אמור לבוא.‬
‫התחשק לי להשתזף קצת,‬ ‫והבריכה שלנו בתיקונים.‬
‫זה מביך. חכה.‬
‫היי! סליחה, לא ידעתי שמישהו אמור לבוא.‬
‫לא נורא, זה קורה.‬ ‫-נעים להכיר אתכם.‬
‫אדריאן.‬
‫אל תדאג, לא נספר לאף אחד.‬
‫לא, ברור שלא, לא נגיד מילה.‬
‫הבית הזה מוצא חן בעיניי מאוד.‬
‫הוא מרווח כל כך,‬ ‫בדיוק מה שחיפשנו. נכון, מותק?‬
‫מדהים, יקירתי.‬
‫מלבד כל מה שראיתם, תקבלו הנחה מיוחדת‬
‫במסעדת "אלף תענוגות",‬ ‫שצפויה להיות הכי טובה בעיירה.‬
‫אני השף והבעלים של המסעדה,‬ ‫ואתם מוזמנים לפתיחה.‬
‫תודה רבה.‬
‫אם אכן נגור כאן,‬
‫מי יהיו השכנים שלנו?‬
‫נוכל לספר שמדובר ביורשת של אימפריית "פרר".‬
‫באמת? מי זאת? כי…‬
‫חשבתי שיש שני יורשים.‬
‫פדרו פרר הוא אבי.‬
‫הוא הבעלים של כל מה שאתה רואה כאן.‬
‫תראו, זו אנחלה, אחותי.‬
‫אנחלה!‬
‫כן, ראינו אותה בחוץ…‬ ‫-שלום.‬
‫עם משפחתה ועם ילדה?‬
‫כן, אווה, האחיינית היפה שלי.‬
‫בינינו,‬
‫אביה הוא הגבר הנאה ביותר שראיתי.‬
‫מיגל אסטבס, השכן שלכם לעתיד.‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫לא ידעתי שאתה מראה את בית ג'י.‬
‫כן, הוא פורסם רק לפני כמה ימים,‬ ‫אבל הם רוצים לשכור אותו.‬
‫לשכור? חשבתי שתכננת למכור אותו.‬
‫השכרה או מכירה.‬
‫לא.‬
‫אין לנו כסף לזה.‬
‫אנחנו רק מעוניינים לשכור אותו.‬
‫ברור. נעים מאוד, אנחלה פרר.‬
‫מה שלומך?‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-גם לי.‬
‫סופיה סנטה קרוז, יו"ר ועד השכונה.‬
‫הידוע יותר בשם‬ ‫"עקרות הבית האמיתיות של ריביירה אסמרלדה".‬
‫לשירותכם.‬
‫יפה מצידך, תודה.‬ ‫-אימא!‬
‫לוקאס לא מוכן לתת לי את המפתחות!‬
‫מה הבעיה?‬
‫הנה הם, מותק.‬
‫סוף כל סוף!‬ ‫-כן.‬
‫תתעלמי.‬
‫בחיים לא אתן לו שוב את המפתחות.‬ ‫-לא.‬
‫אני…‬
‫לא רוצה…‬
‫להיפרד ממך…‬
‫אף פעם.‬
‫את ואני…‬
‫לא נצטרך להיפרד לעולם.‬
‫אף פעם.‬
‫אין לי אפילו שתי דקות של שקט.‬
‫למזלי, אבא שלה יכול לטפל בזה.‬
‫טוב, נתראה.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי.‬ ‫-להתראות.‬
‫טוב, קמילה, דוד, היה נעים מאוד להכיר אתכם.‬
‫תעדכנו אותי לגבי ההחלטה שלכם.‬ ‫-נהדר.‬
‫אתם מוזמנים לפתיחה.‬
‫בטח.‬ ‫-נתראה שם.‬
‫שיהיה לכם יום נעים. ביי.‬
‫קמי, בואי, קדימה.‬
‫תקשיבי, אני לא יודע מה הבחור הזה עשה לך,‬
‫אבל אני חייב לעבוד.‬
‫לא, תקשיב לי, תעמוד כאן.‬
‫בבקשה, אני זקוקה לעזרתך.‬
‫קדימה.‬
‫החמצתי את הטיסה. אצטרך לעזוב מחר.‬
‫אז לאן את רוצה שאקח אותך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא מכירה אף אחד כאן.‬
‫תוכל להמליץ לי על מקום?‬
‫כן, כמובן, גברתי.‬
‫תודה.‬
‫מתברר שהגברת הביאה לא מעט,‬ ‫זה ממש כבד. אינדירה…‬
‫טוב, ברוכה הבאה לגן עדן.‬
‫זו לא אחוזת ריביירה אסמרלדה.‬
‫אבל הם יטפלו בך היטב.‬
‫אפעיל כמה קשרים כדי לבדוק אם יש חדר פנוי.‬
‫יש נוף לים, זה יתרון.‬
‫בירה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫פונצ'ו, בירה!‬
‫חואנדה!‬ ‫-פעמיים!‬
‫סבתא!‬ ‫-חואנדה!‬
‫תראי, זאת קמילה.‬
‫היא מחפשת חדר לישון בו הלילה. שנעזור לה?‬
‫רק ללילה אחד?‬
‫למה לתקופה קצרה כל כך, חמודה?‬
‫טוב, התכוונתי להישאר כמה ימים,‬
‫אבל אני חייבת לחזור הביתה.‬
‫את יכולה להתרענן קצת בים.‬
‫לא, הבירה שהבטחת נשמעה נהדר.‬
‫רוצה בירה? תכף אביא לך.‬ ‫-תודה.‬
‫חדר 127 פנוי.‬ ‫-חדר 127, שם.‬
‫בואו. אורלנדו, בירה!‬ ‫-היי…‬
‫תתעודדי.‬
‫תקשיבי…‬
‫אני יכול רק לומר…‬
‫אם האיש הזה נשוי לבתו של פדרו פרר,‬
‫ובכן, הוא לא עני.‬
‫והוא גם לא אדם נחמד.‬
‫מכאן.‬
‫אני אוהב מאוד את הבת שלי. איך אוכל שלא?‬
‫יופי.‬
‫מה?‬
‫יופי של חבטה.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל היא לא תהיה מנכ"לית. זה לא יקרה.‬
‫למה לא?‬
‫כי אני רוצה למנות אותך.‬
‫אותי?‬ ‫-נכון שלפעמים יש חילוקי דעות בינינו.‬
‫אבל יש עמדות שאישה לא יכולה למלא.‬
‫ברור. מה אדריאן יגיד על זה?‬
‫אדריאן, הבן שלי?‬
‫הוא לא מתעניין בעסקים,‬ ‫הוא אוהב להכין טירמיסו, ו…‬
‫זה בסדר מבחינתי, זה נהדר.‬
‫כמעט.‬ ‫-כן.‬
‫אלה הן העובדות. תרים אותו.‬ ‫-תודה.‬
‫לכל אחד יש כישרון משלו.‬
‫אתה תהיה מנכ"ל נפלא.‬
‫אתה עובד קשה, יש לך אופי.‬
‫ובזכות אנחלה, נעשית מעודן יותר.‬
‫פדרו, אני…‬
‫אין לי מילים להודות לך.‬
‫אבל אם תעניק לי את המינוי,‬
‫אני מבטיח שלא אאכזב אותך.‬
‫אוכל להיות שותפך הנאמן,‬
‫יד ימינך, אם תרצה. הרי אנחנו משפחה, נכון?‬
‫מיגל, בסך הכול‬ ‫רציתי לבחון את הנאמנות שלך לבתי.‬
‫ולנסות להבין עד כמה אתה ערכי.‬
‫מתברר שאתה בכלל לא.‬
‫היא כבר בקרטחנה.‬
‫חיכיתי להראות לך את זה.‬
‫תראי, זה מגדל השעון.‬
‫תורידי את המשקפיים. מה דעתך על זה?‬
‫איך זה?‬
‫נהדר!‬
‫קמילה.‬
‫קמילה, מישהו מתקשר.‬
‫הלו?‬
‫היי, זה אדריאן.‬
‫נפגשנו הבוקר במתחם המגורים.‬
‫אני ההוא שהשתזף, זוכרת?‬
‫אדריאן.‬
‫ברור שאני זוכרת אותך.‬
‫ביקשתי מכריס את המספר שלך‬
‫כדי להזמין אותך ואת בעלך לפתיחת המסעדה.‬
‫כמובן.‬
‫מתי זה?‬
‫הלילה.‬
‫מושלם.‬
‫אני חושש לגבי המנה הזאת. היא לא נמכרת טוב.‬
‫ערב טוב.‬
‫שלום.‬
‫על פי ההבעה שלך, נראה שאת צריכה משקה.‬
‫חכי ותראי. אינדירה…‬
‫שני שוטים כפולים, מהטובים שלך.‬
‫יש לי שאלה, פשוט תספרי את האמת.‬
‫את חושבת שהשתלם לך‬ ‫לבוא מרחוק כל כך כדי לפגוש את הבחור?‬
‫ואו, התשובה הזאת. אל תדאגי.‬
‫תשתי את השנאפס הזה,‬
‫ותוכלי לנוח אחר כך.‬
‫לחיים.‬
‫אני לא מבינה למה הוא שיקר לי.‬
‫ובכן,‬
‫כי יש אנשים שאוהבים לשקר.‬
‫הם לא הגונים. אבל לא כולם כאלה.‬
‫אפשר עוד אחד?‬
‫שניים.‬
‫תודה.‬
‫אין לי מושג מי הוא.‬
‫אבל לא אעזוב את קרטחנה עד שאגלה.‬
‫אפשר עוד כוסית אחת אחרונה?‬
‫אז?‬
‫תודה.‬ ‫-את נשארת?‬
‫לחיים, סליחה.‬
‫- מסעדת אלף תענוגות -‬
‫מותק…‬
‫אני גאה בך כל כך.‬
‫אני גם רוצה לומר שאני גאה מאוד‬
‫באחי אדריאן.‬
‫כי אני בטוחה שאותם "אלף תענוגות"‬
‫יאפשרו לך להגשים את חלומותיך‬ ‫בזכות ולא בחסד.‬
‫אני מתכוונת לזה. ברכותיי.‬ ‫-אבל זה עדיין מאתגר.‬
‫בעיר שבה שלוש מסעדות נסגרות מדי חודש, זה…‬
‫בכל מקרה, בהצלחה.‬
‫תודה על האיחולים, אבא.‬
‫בדיוק מה שציפיתי לו.‬ ‫-אל תרגיש רע.‬
‫התכוונתי שנדאג לכך שזה יצליח.‬
‫נכון?‬
‫חוץ מזה, אני זה שיפסיד כסף.‬
‫כסף? על זה אתה רוצה לדבר?‬
‫ברור ש… לא.‬
‫לא נדבר על כסף,‬
‫כי שיחה על כסף עכשיו‬ ‫תהיה שיחה שכולנו רגילים לנהל.‬
‫סליחה שעצבנתי אתכם.‬
‫גיסי, ברכותיי.‬
‫המסעדה שלך יפהפייה.‬ ‫-תודה.‬
‫ערב טוב, משפחה.‬ ‫-תודה.‬
‫ברכותיי.‬ ‫-מישהו רוצה?‬
‫מה דעתכם על הרמת כוסית משפחתית?‬
‫אני רוצה להרים כוסית‬ ‫לרגל פתיחת "אלף תענוגות".‬
‫לחיים!‬
‫לחיים, יקירתי.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים.‬ ‫-הלו?‬
‫כרמליטה, אני לא שומעת אותך. הלו?‬
‫מה?‬
‫- גולדן -‬
‫לעזאזל, בדיוק מי שהיינו צריכות,‬ ‫תראי מי כאן.‬
‫שיט!‬
‫איפה פרנק?‬
‫מה לעזאזל אתה עושה פה?‬ ‫-בבקשה.‬
‫הגעתי לדירה ודפקתי על הדלת, אבל לא פתחתן.‬
‫ברור לי שאתן מחביאות את קמילה.‬ ‫-ויסנטה!‬
‫די!‬
‫אנחנו לא יודעות איפה היא.‬
‫בטוח שכן. אתן החברות הכי טובות שלה.‬
‫פרנק, צריך אותך פה!‬ ‫-ואם אין לנו מושג?‬
‫מה לעזאזל?‬
‫היי.‬
‫קמילה.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-את נראית נפלא.‬
‫תודה.‬ ‫-אני שמח שהגעת.‬
‫שלום.‬ ‫-קמי.‬
‫את מהממת.‬ ‫-היי.‬
‫זו שמלה ממש יפה.‬
‫תודה.‬ ‫-חמי, זאת קמילה.‬
‫היא ובעלה מעוניינים לשכור את בית ג'י.‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-היי.‬
‫קמילה רומן.‬ ‫-פדרו פרר.‬
‫סליחה על האיחור.‬ ‫אני עדיין לא מתמצאת בקרטחנה.‬
‫כמובן.‬
‫המקום יפהפה, ברכותיי.‬ ‫-תודה.‬
‫איפה השארת אותו?‬
‫את מי?‬
‫בעלך.‬
‫אה, הוא ישן.‬
‫הוא לא אוהב אירועים חברתיים כמוני.‬
‫ובעלך?‬
‫איפה הוא?‬
‫גם הוא לא אוהב לצאת?‬
‫למעשה, הוא אוהב לצאת.‬
‫הוא עזב הרגע.‬
‫הבן הבכור שלי ספג מכה באף. לא משהו רציני.‬
‫למרבה המזל, הפעם זו לא אווה.‬
‫מר מיגל, אתה צריך עוד אחת?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫הוא ספג מכה חזקה.‬
‫כן, אבל זה בסדר, כרמליטה.‬
‫לכי הביתה, כבר מאוחר.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫בטוח. אני אהיה איתם.‬ ‫-בסדר.‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה ללכת?‬
‫אבא, מיגל מטפל בזה.‬
‫מיגל מטפל בזה?‬
‫אתקשר לרופא.‬ ‫-לא.‬
‫במקרים כאלה אנחנו מתקשרים לד"ר מנריקה.‬
‫היא עודכנה.‬ ‫תסמוך עליו, אין צורך להזעיק רופא.‬
‫אבא, זו אשמתו.‬ ‫הוא התעצבן שלקחתי את מפתחות עגלת הגולף.‬
‫את דחפת אותי!‬
‫אל תהיה דרמטי כל כך…‬ ‫-את צעירה מדי.‬
‫די! תשתקו, שניכם!‬
‫גברתי.‬
‫תודה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫טוב, לחיי המקום שלכם.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים, ברוכה הבאה.‬ ‫-לחיים.‬
‫תודה.‬
‫תחבקו זה את זה ותתנצלו.‬
‫קדימה, לוקאס.‬ ‫-אני?‬
‫כן, אתה הגבר הצעיר של הבית.‬
‫תעמדי, אווה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫סליחה, אחות קטנה.‬
‫טוב, לך למיטה, לוקאס.‬
‫עכשיו?‬ ‫-עכשיו.‬
‫בלי משחקים.‬
‫קדימה, אווה.‬
‫בואי נלך לישון.‬
‫הלו?‬
‫דוד, אני צריכה את עזרתך.‬
‫לא, קמילה, אני לא יכול.‬
‫אני ממתין לנוסעים. מה העניין?‬
‫אני צריכה אותך בדחיפות.‬
‫אנחנו עומדים לסיים את הערב…‬ ‫תנסי את זה. סליחה.‬
‫אה… קמילה?‬
‫את עוזבת? לא.‬
‫מצטערת, אני חייבת ללכת.‬
‫גם אני. אבל בואי ניפרד מבעל המסעדה.‬
‫אחרת, הוא…‬ ‫-סליחה. כן.‬
‫פשוט ברחתי בלי להגיד שלום.‬
‫אל תגידי שאת עוזבת מוקדם כל כך. למה?‬
‫את לא יכולה ללכת‬ ‫לפני שתנסי את טירמיסו ריבת החלב.‬
‫הוא נהדר.‬
‫אינטי, הטירמיסו, בבקשה.‬
‫סליחה, אני צריכה לעבוד בשעה מוקדמת.‬ ‫-במה את עוסקת?‬
‫אה, נכון.‬
‫נכון, במה את עוסקת?‬
‫אני פסיכולוגית.‬
‫זה ממש מעניין.‬
‫היכן את עובדת?‬
‫אני עובדת עם ילדים ומתבגרים דרך האינטרנט.‬
‫לכן אני צריכה לקום מוקדם כל כך.‬ ‫-ואו.‬
‫אבל אדריאן, אני מאחלת לך‬ ‫המון הצלחה עם המסעדה.‬
‫תודה. את תמיד מוזמנת לכאן.‬
‫בפעם הבאה, תביאי את…‬ ‫-דוד.‬
‫דוד, בבקשה.‬
‫כדאי שתחליטו בקרוב. כך כולנו נהיה שכנים.‬
‫זה יהיה נפלא.‬
‫אני מקווה שבפעם הבאה שנתראה,‬ ‫זה יהיה אצלכם עם הבעלים שלנו.‬
‫כמובן.‬ ‫-נכון?‬
‫אני אשמח.‬ ‫-טוב.‬
‫להתראות.‬ ‫-תודה. ביי.‬
‫ביי, יפהפייה.‬ ‫-ביי.‬
‫ואני אשמח לטעום את הטירמיסו שלך.‬
‫כן.‬
‫סלחו לי.‬ ‫-להתראות.‬
‫תודה על הכול.‬ ‫-ביי.‬
‫אתה באמת מתכוון להשכיר את בית ג'י?‬
‫ובמה בעלה עוסק?‬
‫אני לא יודע, לא שאלתי.‬
‫לא שאלת? מה זאת אומרת?‬
‫לא ביצעת בדיקת אשראי?‬
‫פדרו, אמרת שזה לא הכרחי.‬
‫אמרתי לך לעשות כדבריי. תראה קצת עמוד שדרה.‬
‫אבא.‬
‫לא, תודה. אלוהים!‬
‫משהו לשתות?‬
‫זה בסדר, מותק.‬
‫הלו?‬
‫מר מיגל, ערב טוב. ד"ר מנריקה הגיעה.‬
‫כן, תן לה להיכנס.‬
‫כן, אדוני. היא בדרך.‬
‫הלו?‬ ‫-יקירתי.‬
‫לוקאס בסדר.‬
‫הענשתי אותם, אין יותר עגלת גולף.‬
‫אני מסכימה לגמרי.‬
‫לא אמרת שהתקשרת לד"ר מנריקה.‬
‫לא התקשרתי אליה,‬ ‫כי אתה אמרת שתתקשר. מה זאת אומרת?‬
‫מי זה, מיגל? זו הרופאה?‬
‫כרמליטה בטח התקשרה אליה.‬
‫אתקשר אלייך אחר כך, מותק.‬ ‫-לא, תגיד לה לחכות לי.‬
‫זה כמעט נגמר. אני אגיע בעוד עשר דקות.‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫ביי.‬
‫ערב טוב, פרננדו.‬
‫או שעליי לקרוא לך…‬
‫מיגל אסטבס?‬
‫זו את?‬
‫אני סתם תיירת שקפצה לשוחח עם ידיד קרוב.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫אני לא רוצה לדבר אחר כך,‬ ‫אני רוצה לדבר עכשיו.‬
‫קמילה, בבקשה. הילדים שלי בבית.‬ ‫-אל תיגע בי.‬
‫קמילה, בואי נדבר.‬
‫אה, אני יכולה לקחת?‬
‫הגעתי עד לכאן בתקווה למצוא‬
‫את הגבר הנפלא שפגשתי דרך טינדר.‬
‫ומה שמצאתי היה גבר מבועת עד אימה,‬
‫משום שאשתו עומדת להגיע.‬
‫מצטער, קמילה, אני…‬
‫אני נשבע שלא רציתי לפגוע בך.‬
‫למה לא אמרת לי שיש לך אישה וילדים?‬
‫אני יודע.‬
‫עשיתי טעות, אבל זה לא היה אישי.‬
‫ארבעה חודשים.‬
‫שיחקת בי במשך ארבעה חודשים.‬
‫בדיבורים על אהבה, על חלומות, על הבטחות…‬
‫על החשיבות של המשפחה,‬
‫וכמה אתה רוצה להקים משפחה משלך.‬
‫בעוד שלמעשה, כבר הייתה לך אחת.‬
‫אפילו לא היה לך אומץ‬ ‫לומר לי את שמך האמיתי.‬
‫למה שיקרת לי, לעזאזל?‬
‫הכול התחיל כמשחק.‬
‫בבקשה,‬
‫תראי מי שם.‬
‫מי?‬
‫לא הכרתי את פרננדו קסטל.‬
‫מי זה?‬
‫פרננדו קסטל.‬
‫המנתח הפלסטי הטוב ביותר בקולומביה.‬
‫לואיג'י, הוא נפלא.‬
‫הוא מבריק, שלא לדבר על כך שהוא מיליונר.‬
‫כמובן.‬
‫ואני נשבעת, מגיע לו כל מיליון שיש לו.‬
‫אני לא יודע איך התחלתי להשוות את חיי אליו.‬
‫זר, מישהו שלא הכרתי.‬
‫- ד"ר פרננדו קסטל זוכה בפרס -‬
‫קינאתי בעיקר בחופש שלו.‬
‫פרננדו קסטל היה אדון לעצמו.‬
‫הוא לא נדרש לדווח לאיש או להסביר את עצמו.‬
‫הוא היה כל מה שרציתי להיות.‬
‫- פרננדו קסטל -‬
‫כמה עוד בנות מטומטמות כמוני הולכת שולל?‬
‫אל תגיד לי שאני היחידה.‬
‫אני אשמח מאוד אם תספר לי.‬
‫תדברי יותר בשקט בבקשה.‬
‫הילדים שלי בבית.‬
‫מה עם אחותך?‬
‫התאונה שלה הייתה אמת או שקר?‬
‫זו הייתה הבת שלי.‬
‫הבת שלך?‬ ‫-כן, היא באמת שברה את היד.‬
‫אתה חסר בושה, אני לא מבינה איך האמנתי לך.‬
‫את יודעת למה?‬
‫כי כל מה שחווינו היה אמיתי.‬
‫כל מה שאמרתי לך, כל רגע שחלקנו, היה אמיתי.‬
‫כמה זמן אתה עושה את החרא הזה לאשתך?‬
‫קמילה,‬
‫אפילו אם הייתי רוצה למחוק‬ ‫את מה שקרה בלאס וגאס,‬
‫לעולם לא אשכח איך גרמת לי להרגיש.‬
‫אבל שכחת לספר לי‬
‫שיש לך אישה…‬
‫ילדים.‬
‫ובית ממש נחמד, דרך אגב.‬
‫מיגל!‬ ‫-לכי.‬
‫לכי. תני לי את זה. לכי, בבקשה.‬
‫מה הרופאה אמרה? היי.‬
‫שלום.‬
‫זו לא הייתה היא.‬
‫השומר טעה.‬
‫עם מי דיברת? דיברת הרגע עם מישהו.‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫לא, צפיתי בסרטון בטלפון שלי.‬
‫החמצת ערב פתיחה נהדר.‬
‫באמת?‬
‫אז איך היה?‬
‫טוב מאוד. אחי מעולם לא בישל טוב כל כך.‬
‫מדהים.‬
‫יופי.‬ ‫-כן.‬
‫אני מעדיפה משקה. אני רוצה ויסקי.‬ ‫-לא, קחי את זה.‬
‫בסדר.‬
‫מאיפה השגת את המלצרים החמודים ההם?‬
‫ראיינתי אותם, למה?‬
‫לא יודע, תגיד לי אתה.‬
‫נדלקת על אחד מהם?‬
‫סיפרתי לך?‬ ‫-מה?‬
‫יש זוג שמעוניין לשכור את בית ג'י.‬
‫זוג צעיר.‬
‫היא ממש יפה.‬
‫פסיכולוגית.‬
‫זוג מאושר בלי ילדים.‬
‫אני מותשת, כואבות לי הרגליים.‬ ‫אני אחכה לך במיטה.‬
‫בסדר, מותק.‬
‫זו הייתה הצלחה ענקית!‬
‫אני אנזוף באבא מחר על מה שהוא אמר לך.‬
‫מי הוא חושב שהוא?‬ ‫-אתה יודע שלא אכפת לי.‬
‫אבל לי אכפת.‬
‫תקשיב לי.‬
‫אף אחד לא רשאי לדבר אליך ככה,‬ ‫במיוחד אם אני נוכח.‬
‫אמרתי לך, זה בסדר.‬
‫אתה יודע שאני רגיל לחמי היקר.‬
‫אני אביא כמה כוסות‬
‫כדי שנשתה פעם אחרונה לחיי "אלף תענוגות"?‬
‫באמת?‬
‫מי אמר שאנחנו צריכים כוסות…‬
‫כדי לשתות לחיים?‬
‫אל תעשה את זה!‬
‫לא!‬
‫בוא הנה.‬
‫טוב.‬
‫אדריאן פרר…‬
‫התינשא לי?‬
‫בטח, מותק!‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהב אותך!‬ ‫-אני יודע.‬
‫אתה מחכה למשהו?‬
‫או אולי למישהי?‬
‫לוקאס.‬
‫האישה בצהוב עזבה לפני זמן מה.‬
‫מה עשית איתה, אבא?‬
‫אם לא אכפת לך לספר לי.‬
‫- מילנקה -‬
‫גבוהה, לבנה, בסביבות…‬
‫גיל 25 או 30.‬
‫אני לא יודע איך היא נכנסה, היא לא גרה כאן.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אבדוק את מצלמות האבטחה.‬ ‫באיזו שעה זה היה?‬
‫קצת לפני חצות.‬
‫גם אשתך ראתה אותה?‬
‫רק רגע.‬
‫תכניס אותם.‬
‫גם אשתך ראתה אותה?‬ ‫-לא. איש מלבדי לא ראה אותה.‬
‫אני מספר לך את זה כי עליך להיזהר, רפאל.‬
‫עליך למחוק את הסרטון‬
‫לפני שמישהו אחר יגלה.‬
‫אתה יודע שחמי מקפיד על אבטחה.‬
‫אתה בטח לא רוצה לאבד את המשרה שלך.‬ ‫-לא, אדוני.‬
‫מה אם מישהו יבדוק את המצלמות ויזהה אותה?‬
‫זה לא יקרה, האישה הזו לא קיימת.‬ ‫-היא כן קיימת.‬
‫היא לא קיימת.‬ ‫-היא כן…‬
‫פדרו, מה שלומך?‬ ‫-שלום.‬
‫תראה.‬
‫זו התוכנית?‬
‫כן, זה אותו הדבר. אבל יש פה משהו.‬
‫בוא נראה.‬
‫על איזו אישה דיברתם?‬
‫כדי שאוכל לחוות את דעתי.‬
‫על בכירה מחברת "אולטרה סור" ששונאת אותנו.‬
‫שונאת אותנו משום מה.‬
‫אז, אמרתי ש…‬ ‫-סלחו לי.‬
‫אבא. אדריאן וכריסטובל רוצים לספר לך משהו.‬
‫ובכן, רצינו לספר לכם‬
‫שכריס ואני קיבלנו החלטה.‬
‫קדימה, ספר לו.‬
‫אנחנו מתחתנים.‬
‫באמת?‬
‫מזל טוב, גיסי.‬
‫תודה.‬ ‫-אני מאחל לכם כל טוב.‬
‫מזל טוב.‬
‫מתי החתונה?‬
‫אנחנו עוד לא יודעים, אבל רצוי בקרוב,‬
‫לפני שנקבל רגליים קרות.‬
‫מזל טוב, פדרו.‬
‫- פרננדו -‬
‫הלו.‬ ‫-לפני שתנתקי…‬
‫אני רוצה להתנצל שוב.‬
‫ורציתי לשאול אם את צריכה משהו.‬
‫אני מבין שאת במדינה זרה,‬ ‫את לא מכירה אף אחד, ו…‬
‫יש לך רגשות אשמה?‬
‫לא, קמילה. אין לי רגשות אשמה.‬
‫אני מרגיש שאני אחראי עלייך.‬ ‫מתי את חוזרת ללאס וגאס?‬
‫נוכל להיפגש לפני שאת עוזבת?‬
‫רק שנינו.‬
‫כדי שנוכל לדבר ברוגע.‬
‫היינו לחוצים מאוד אמש. ואני חושב ש…‬
‫הלו?‬
‫קמילה?‬
‫אתה לא מחליף בגדים?‬
‫טוב…‬
‫בואי נחליף בגדים.‬
‫בואי איתי.‬
‫דוד, אני רוצה להודות לך‬ ‫על כל מה שאתה עושה עבורי.‬
‫אלמלא אתה, הייתי אבודה בעיר הזאת.‬
‫קמילה, תודה שאת מעסיקה אותי.‬
‫בתור בעלי.‬ ‫-כן.‬
‫חוזה טוב, נכון?‬
‫רואה? אחרי הכול, אביך לא גרוע כפי שחשבת.‬
‫אני בודק מקומות לירח הדבש שלנו.‬
‫כריס, זה עיתוי לא מתאים לנסיעות.‬
‫מותק, המסעדה מתנהלת מעצמה. יהיה בסדר.‬
‫בוא נבדוק את התאריכים.‬
‫אבל כרגע, אני לא רוצה להטריד את אבא.‬
‫בגלל ירח הדבש?‬
‫זה מה שיטריד אותו?‬ ‫-אבא השיג לך את העבודה בסוכנות.‬
‫והוא מימן אפילו את המפיות של המסעדה.‬
‫אני לא יודע עד מתי הוא יהיה נדיב כל כך.‬
‫קדימה, אני מאחר.‬
‫- אריקה: תראי מה ויסנטה הראה לנו -‬
‫מה זה?‬
‫- סרטוני חובבנים -‬
‫הבן זונה הזה הקליט אותי!‬
‫איזה מניאק.‬
‫שלום?‬
‫- ריהוט, עיצוב פנים -‬
‫את תהיי בסדר, מתוקה.‬
‫היי, איך מתקדם המעבר?‬
‫מתקדם היטב, תודה.‬
‫בוא נראה.‬
‫היי, מותק.‬ ‫-תודה שבאת.‬
‫כמובן.‬
‫אבא.‬ ‫-היי, נסיכה.‬
‫אוי!‬
‫אלה הדיירים החדשים בבית ג'י.‬
‫סוף כל סוף. בעלי מיגל. זו קמילה.‬
‫סוף כל סוף אני זוכה לפגוש‬ ‫את מיגל המפורסם. נכון?‬
‫אנשים דיברו עליך כל כך הרבה.‬
‫קמילה, נעים להכיר.‬
‫נעים מאוד.‬
‫ודוד.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב, תודה.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬
‫כל ההתרחשויות והדמויות הן בדויות‬
‫ואין בהן כוונה‬ ‫לתאר התרחשות או בני אדם אמיתיים.‬