‫סרחיו!‬
‫לא להרוג אותי, לעזאזל!‬
‫די, בבקשה. די!‬
‫אני לא רואה!‬ ‫-קמילה!‬
‫בבקשה!‬ ‫-קמילה!‬
‫לא להרוג אותי. אני לא רואה.‬
‫תעזוב אותי!‬ ‫-היי.‬
‫זה נגמר. הכול בסדר.‬
‫מיגל.‬
‫אני כאן. תירגעי.‬ ‫-איימו עליי באקדח.‬
‫חימנס, מהר!‬
‫לכאן! תירגעו.‬
‫אני קראתי לכם.‬
‫הקיפו את האזור!‬
‫אינדירה?‬ ‫-כן.‬
‫אינדירה.‬
‫אינדירה, אני לא רואה.‬
‫פרמדיק!‬
‫אנחנו כאן.‬
‫אנחנו כאן, תירגעי.‬
‫סרחיו היה איתי.‬ ‫-סרחיו.‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫- פרופיל מזויף -‬
‫אבא שלי הוא אדם טוב.‬
‫הוא היה.‬
‫אבל בימינו, להיות טוב זה לא מספיק.‬
‫אימא, את בסדר?‬
‫מסתבר שצריך גם לדעת איך לגנוב.‬
‫ולמרבה הצער, פדרו פרר‬
‫לא למד את זה.‬
‫את בוכה?‬
‫אביא לך מגבת.‬
‫למה כל כך קשה‬
‫להיות אסירי תודה לאנשים‬
‫שהקריבו את חייהם למעננו?‬
‫אין לי ספק‬
‫שאבא שלי הוא גיבור.‬
‫ושהוא‬
‫לא היה צריך למות בנסיבות כאלו.‬
‫מעולם לא.‬
‫אבא!‬
‫אלוהים!‬ ‫-אבא.‬
‫אבא!‬
‫בעיקר בגלל שאני יודעת‬
‫אני יודעת…‬
‫שמשהו עומד לקרות.‬
‫בוקר טוב.‬
‫טוב, בוא נשמע.‬
‫אני לא יכולה יותר.‬
‫קדימה, דבר. אני אעמוד בזה.‬
‫אני מוכנה לכל דבר.‬ ‫-את באמת רוצה שאספר לך?‬
‫לכן הזמנתי אותו, לא?‬
‫כדי שתגיד מה דעתך.‬
‫ובכן, הוא בחור טוב.‬
‫הוא תרבותי. הוא מבין בקולנוע, בספרות.‬
‫הוא נאה.‬
‫אני מבין, אבל עדיין לא קיבלת את ברכתי.‬
‫תירגעי, אתם עדיין לא באמת מכירים.‬
‫אני יודעת, אנחנו רק יוצאים.‬
‫אבל מתאו לא רוצה רק לכייף.‬
‫ומה איתך?‬
‫את לא רוצה לכייף?‬
‫אוי, טבי.‬ ‫-מה? הפכת לאימא בגיל צעיר.‬
‫טבעי שתרצי להיות חופשייה וליהנות, לא?‬
‫מה? לבלות, להתפרע ולהשתולל עם כל העולם?‬
‫לא, תודה. לא.‬
‫טוב.‬
‫אם את מחבבת את האיטלקי הזה…‬
‫אני בעד.‬
‫גם אם אני מקנא.‬
‫זה טוב.‬
‫יודעת מה? הוא צודק.‬
‫לאחר הגירושים האיומים שעברתי‬
‫מגיע לי לעשות חיים משוגעים.‬
‫ברור שאת ממש מחבבת את מתאו.‬
‫לא אמרתי שאת צריכה להתחתן.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫פשוט תיהני מהרגע. בוקר טוב.‬
‫תיהני, זה מגיע לך.‬
‫הגעתי ברגע האחרון.‬
‫שמרנו לך מקום.‬ ‫-הגעתי.‬
‫בואו נתמקם. בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בואו נתחיל את שיעור היוגה של היום.‬
‫אני מבקשת שתשבו על העקבים,‬ ‫ברכיים ברוחב המזרן.‬
‫כתפיים לאחור.‬
‫בטן פנימה.‬
‫נשאף אוויר פנימה.‬
‫זרועות אל השמיים.‬
‫יופי, בהונות על הקרקע, נרים אגן אל השמיים‬
‫ונעבור לתנוחת "כלב מביט למטה".‬
‫נרד דרך צד ימין ונעבור לפלאנק.‬
‫יפה מאוד.‬
‫נפרוש את יד ימין…‬
‫אל השמים, ונישאר בפלאנק בצד ימין.‬
‫מה שלום קמילה?‬
‫הם אמרו שמצבה יציב, זה כל מה ששמעתי.‬
‫אבל למה היא בכלל הייתה באי? זה לא הגיוני.‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫דוד.‬
‫מה שלומך?‬
‫תיארתי לעצמי שיש לך קשר לדבר הזה.‬
‫מיגל מצא אותה.‬
‫בלעדיו, קמילה…‬
‫הייתה מתה בשריפה באי.‬
‫בכל זאת, עדיף לך לעוף מכאן.‬
‫אם משהו יקרה לקמילה…‬ ‫-קודם כל, אני לא הולך.‬
‫רבותיי.‬ ‫-דבר שני, דבר יפה.‬
‫רבותיי, מה אתם עושים?‬ ‫זה בית חולים, למען השם.‬
‫אם אתם מתכוונים לריב, בבקשה, צאו החוצה.‬
‫זה לא מגיע לקמילה.‬
‫דוד, אני חואקין דובל.‬
‫הפסיכיאטר של אשתך.‬
‫יש לך נזק בינוני בשתי העיניים‬
‫בגלל העשן.‬
‫אבל בעוד כמה ימים תראי מצוין.‬
‫אני צריכה להתאשפז, דוקטור?‬
‫לא. את יכולה לחזור הביתה ולחיות כרגיל,‬
‫אבל תשמרי על עצמך.‬ ‫-תודה.‬
‫איפה סרחיו?‬
‫הוא מת לפני שהגיע לבית החולים.‬
‫סרחיו?‬ ‫-כן.‬
‫יש לי חדשות נפלאות בשבילך.‬
‫אני מקשיבה.‬
‫לא, זה חייב להיות פנים אל פנים.‬
‫תגיד לספרדי להיות מוכן.‬
‫בוקר טוב.‬
‫סליחה, אני מחפש את מדריך השחייה.‬
‫זה אני.‬
‫זה אתה.‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה כמה שיעורים.‬
‫היום?‬ ‫-כן, היום.‬
‫טוב, כרגע יש שיעור לנשים ברמת מתחילות.‬
‫מה דעתך על זה?‬
‫לא, אני לא חושב…‬ ‫-עמנואל ברונה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫כן, תודה.‬
‫שחקן הכדורגל הכי טוב שהיה לנו.‬ ‫-באמת?‬
‫אני לא אוהב כדורגל.‬ ‫-חבל מאוד.‬
‫מתי תחזור לשחק כדורגל?‬ ‫-בקרוב, אני מקווה. כן.‬
‫אפשר תמונה איתך?‬ ‫-אפילו שתיים.‬
‫טוב.‬ ‫-קדימה.‬
‫קדימה, בנות. קדימה.‬
‫קדימה, השיעור התחיל. קדימה.‬
‫בקתת הנופש עלתה באש ונשרפה כליל.‬
‫המשטרה חוקרת את הנסיבות…‬
‫סנטיאגו, השכונה הזאת מקוללת.‬
‫ונסה, תפסיקי לדבר שטויות.‬
‫זה לא צירוף מקרים.‬ ‫זה קשור לפשעים ההם, אני אומרת לך.‬
‫שלום, אנחלה.‬ ‫-שלום.‬
‫שמעת מה קרה לשכנה שלנו?‬
‫איזו שכנה?‬
‫קמילה מבניין יו. היא כמעט מתה בשריפה.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫אף אחד לא יודע מה קרה. הייתה שריפה.‬
‫ברשתות החברתיות אומרים‬ ‫שייתכן שהיא התעוורה לתמיד.‬
‫אני פשוט בהלם. הילדים!‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-סליחה, אנחלה.‬
‫ונסה, קחי את הכרטיס שלי.‬
‫תבזבזי כמה שתרצי, העיקר שתירגעי.‬
‫ואם אפשר, אל תאבדי אותו כמו את שלך.‬
‫אני בהלם‬
‫ממה שאת מספרת לי, כי…‬
‫טוב, זה לא סוד שהאישה הזאת‬ ‫פגעה בי מאוד, אבל…‬
‫לא מספיק כדי שארצה שיקרה לה משהו רע.‬
‫לא רציתי את זה ברגעים הקשים,‬ ‫ובטח שלא עכשיו.‬
‫בסופו של דבר, זו לא אשמתה.‬
‫ברור, זו לא אשמתה של המסכנה.‬
‫כן.‬
‫בכל מקרה, נחכה ונראה מה יגידו במשטרה.‬
‫כמובן.‬
‫טוב.‬
‫להתראות.‬
‫מלבד אהבה לספורט‬
‫יש לנו עוד עניין משותף.‬
‫אנחלה פרר.‬
‫מכיר אותה?‬
‫כן, נכון?‬
‫חבר'ה.‬
‫איך היה בבריכה, עמנואל?‬
‫מצוין.‬
‫היה נהדר, בדיוק החמאתי למדריך.‬
‫כן, הוא מאמן מצוין.‬
‫לא הלכת?‬
‫כן, אנחלה, מצטערת,‬ ‫אני צריכה לדבר איתך. סליחה.‬
‫טוב שחזרת, כי גם אני רוצה לדבר איתך. שבי.‬
‫לגבי מה שקרה.‬
‫מה רצית לומר?‬
‫שאת מתחרטת? או ש…‬
‫תגידי שזה לא היה צריך לקרות‬
‫ושזה לא יקרה שוב?‬
‫לא, ש…‬
‫זו החוויה היפה והעמוקה ביותר‬ ‫שהייתה לי מזה שנים.‬
‫לא רק בגלל מה שקרה, אלא…‬
‫בגללך.‬
‫את אישה יוצאת דופן, אנחלה.‬
‫אני מרגישה…‬
‫בכל שנייה שלי איתך, אני נותרת ללא מילים.‬
‫ככל שאני מכירה אותך, אני יותר מסוחררת.‬
‫מסוחררת?‬
‫מסוחררת…‬
‫ממה?‬
‫פחד.‬
‫אני פוחדת שלא אוכל לשלוט בזה.‬
‫היית נשואה, אנחלה.‬
‫כמה זמן אפשר להישאר בנישואים אומללים?‬
‫חודשים? שנים? עשורים?‬
‫לנצח?‬
‫כמה זמן אפשר לחיות‬
‫בלי ליטוף או חיבוק?‬
‫סליחה.‬
‫בואי.‬
‫שבי.‬
‫גם את חברה מיוחדת בשבילי.‬
‫למעשה, מאז שחזרתי לכאן…‬
‫את הדבר הכי טוב שקרה לי.‬
‫גם לי.‬
‫תודה שבאתם לכאן.‬
‫נו, באמת.‬
‫לא היינו משאירים אותך לבד.‬
‫הבית נראה נחמד.‬
‫להביא לכן משהו לאכול? אתן צריכות משהו?‬
‫לא, יש כאן הכול.‬
‫אבל אבדוק במטבח בכל מקרה.‬ ‫-טוב.‬
‫את מעדיפה שאשאיר אותך לבדך?‬
‫לא.‬
‫אבל אל תרגיש שאתה חייב להישאר כאן.‬
‫בטח, מישהו כנראה הכריח אותי‬ ‫לרוץ אלייך כששמעתי‬
‫ששרדת את השריפה.‬
‫דוד, לא הספקנו לדבר על היחסים בינינו, אבל…‬
‫באמת שלא התכוונתי לפגוע בך.‬
‫אני מרגישה נורא.‬
‫קמי, זה לא הזמן לדבר על זה.‬
‫תהיי רגועה.‬ ‫-אנחנו כבר לא ביחד, אבל…‬
‫אני רוצה שתדע ש…‬
‫אני ממש מצטערת על מה שקרה.‬
‫ואני רוצה שתדעי שאני כאן, כי אני רוצה.‬
‫זה בא ממני.‬
‫בלי קשר לכל מה שקרה בינינו‬
‫אני עדיין דואג לך‬
‫ולכל מה שקורה עם הרוצח.‬
‫תהיי רגועה.‬
‫תהיי זהירה, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫תשמרי עליה.‬ ‫-אלווה אותך.‬
‫תודה.‬
‫לוביטו מת כשעשה את מה שהוא אוהב.‬
‫הוא היה חי, אם לא הייתי שולחת אותו לאי.‬
‫לא אגיד לך שלא להרגיש אשמה,‬
‫כי את אישה מבוגרת‬ ‫ויודעת מה את צריכה לעשות.‬
‫כן, למצוא את הרוצח.‬
‫זה מה שאני צריכה לעשות.‬
‫למצוא את הרוצח,‬ ‫אולי זה ישפר את ההרגשה שלי.‬
‫אני מניחה שלא מצאת דבר בבקתה.‬ ‫-כן.‬
‫יותר משציפיתי.‬
‫כמעט הכול נשרף בשריפה.‬
‫אבל בחדר שנותר, מצאנו שרידים של סקופולמין‬
‫ושרידים של נוזל זרע.‬
‫חשבתי שלא נמצא התאמה, אבל טעיתי.‬
‫זה מיגל אסטבס.‬
‫יש לו רישום פלילי על התחזות ב-2023.‬
‫הצלחנו לאמת את זה.‬
‫טבי, מה שלומך?‬
‫רק אימי קוראת לי כך. לא מישהו אחר.‬
‫היא כנראה אמרה לי את זה, לכן…‬
‫חשבת שתוכל לקרוא לי ככה,‬
‫אבל זה לא עובד ככה בבית הזה.‬
‫טוב. אני מצטער.‬
‫מה תראו?‬ ‫-מה?‬
‫אימא אמרה שאתם יוצאים לסרט, מה תראו?‬
‫אנחנו הולכים לראות קלאסיקה‬ ‫בקולנוע במרכז העיר, "קזבלנקה".‬
‫תרצה להצטרף?‬
‫של מייקל קרטיס.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אתה חושב ש…‬
‫אם תיקח את אימא שלי לסרט‬ ‫אז תצליח להשכיב אותה, או מה?‬
‫אסטבן, אולי תרד ממני קצת?‬
‫אין לי כוונה רעה כלפי אימא שלך.‬
‫להפך, אני מכבד אותה מאוד‬
‫ואני רק רוצה שהיא תהיה מאושרת.‬
‫אני לא יודע אם אצליח,‬ ‫אבל אני מבטיח שלא אפגע בה.‬
‫אני מקווה.‬
‫אחרת אהרוג אותך.‬
‫סליחה.‬
‫איחרתי?‬ ‫-לא, את מושלמת, כמו תמיד.‬
‫תודה.‬
‫היי, הזמנתי את אסטבן להצטרף אלינו.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-כן.‬
‫אני אשמח.‬
‫נלך?‬ ‫-נלך.‬
‫נלך.‬
‫הרופא…‬
‫הוא אמר שזה נורמלי שאראה מטושטש,‬
‫אבל זה יעבור.‬ ‫-טוב.‬
‫כמובן, זה נורמלי.‬
‫אני בטוח שהמצב ישתפר בקרוב.‬
‫מיגל, אני לא יודעת‬ ‫אם אני צריכה לומר לך את זה, אבל…‬
‫תודה שהצלת אותי.‬
‫את לא צריכה להודות לי.‬
‫ממש לא.‬
‫אני עדיין לא מבינה למה היית באי ההוא.‬
‫ההוראות שלך היו ברורות.‬
‫תקווה שההוראות שלי יהיו ברורות גם למשטרה,‬
‫כי הם חושבים בדיוק כמוני.‬
‫תראי, קמילה.‬
‫יצאתי לחפש אותך, כי זה מה שסיכמנו.‬
‫שניפגש באי.‬
‫ממש לא.‬
‫מה זאת אומרת? לא אמרתי את זה.‬
‫לא אמרת?‬ ‫-לא.‬
‫אתה לא תאמין לי.‬
‫אני במקום מדהים שאתה בטח תאהב.‬
‫אני לא יודעת למה, מיגל,‬ ‫אבל אני חושבת עליך.‬
‫אם אתה חושב שיש טעם לקשר בינינו,‬ ‫תבוא אליי.‬
‫בלי לחץ, בלי תירוצים.‬
‫אשתף את המיקום שלי.‬
‫תבוא או לא, אין צורך בהסברים.‬
‫אבל אם תבוא, לא תתחרט.‬
‫אולי זה מזויף?‬
‫אם העדים מתעקשים לשקר,‬ ‫כל דבר עלול להיות מזויף.‬
‫אני לא משקרת, אינדירה.‬
‫לא הקלטתי את ההודעה ולא שלחתי אותה.‬
‫אני יודעת. קמילה אומרת שזה לא ממנה,‬ ‫מה אתה אומר?‬
‫אם היא אומרת, אז זה לא ממנה, גברתי.‬
‫לאן זה?‬ ‫-סליחה.‬
‫אני מצטערת, אבל תצטרך לבוא איתי לתחנה‬
‫כי אני צריכה לקחת את הטלפון שלך למעבדה‬
‫ואני צריכה שתסביר לי‬
‫איך הגעת לשם, ומה עשית באי מנקואה.‬
‫בוא.‬
‫אתה אומר שקיבלת הודעה מקמילה‬
‫ממספר לא מזוהה, ויצאת לחפש אותה‬
‫באי שלא מופיע במפה.‬
‫למה את מביטה בי כך?‬
‫זה מה שקרה.‬
‫מצאנו שרידי דנ"א שלך באי.‬
‫כמובן, בלשית. אמרתי לך שהייתי שם.‬
‫הצלתי אותה.‬ ‫-כן, הצלת אותה.‬
‫אז למה מצאנו שרידים של הזרע שלך?‬
‫הזרע שלי?‬ ‫-הזרע שלך.‬
‫זה היה חלק מתוכנית החילוץ,‬ ‫או משהו שהמצאת בדרך?‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫לא שכבתי עם קמילה,‬ ‫לא באי ולא בשום מקום אחר. זה בטוח.‬
‫תספר לי שוב על כל מה שקרה, עם כל הפרטים.‬
‫אין שום סיכוי כלשהו ששלחת את ההודעה?‬
‫לא עשיתי את זה, חואקין.‬
‫את זוכרת מה עשית באותו בוקר?‬
‫מה שעשית במשך כל הלילה.‬
‫חיכיתי.‬
‫חוץ מזה, לא היה לי קליטה בטלפון, אז…‬
‫לא יכולתי לשלוח את ההודעה.‬
‫תראה…‬
‫אני זוכרת דברים. הכול מעורפל, אבל…‬
‫לא, אל תילחצי.‬
‫תני לזיכרונות להגיע אלייך, טוב?‬
‫איך הגעת לאי?‬
‫יש לנו סירה קטנה שאינה בשימוש.‬
‫לפני שהגעתי לאי‬
‫ראיתי להבות.‬
‫לא ידעתי מאיפה זה בא.‬
‫אז יצאתי מהסירה ורצתי לאורך החוף.‬
‫תראי, בלשית.‬
‫אם את רוצה למצוא את הרוצח‬
‫אל תבזבזי את הזמן עליי.‬
‫כי אני אוהב את האישה הזאת,‬ ‫אני אוהב את קמילה, תביני את זה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אני השכנה. מקווה שאיני מפריעה,‬ ‫פשוט רציתי לראות…‬
‫מה שלום קמילה.‬
‫הרבה יותר טוב, למען האמת.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫אכנס לרגע כדי לתת לה את זה, בסדר?‬
‫לקחת אותם?‬
‫בסדר, תודה.‬ ‫-קמי.‬
‫צר לי, היא ישנה כרגע. אי אפשר לבקר אותה.‬
‫כמובן, אני מבינה.‬
‫צר לי על מה שקרה לה.‬ ‫-כן.‬
‫אני חואקין.‬
‫הפסיכיאטר שלה.‬
‫אנחלה פרר.‬
‫איזה מזל שיש לה פסיכיאטר‬ ‫שעושה ביקורי בית.‬
‫לא, באנו כדי לתמוך בה בתקופה הזו.‬
‫קמילה.‬
‫אנחלה, מה שלומך?‬ ‫-ואו.‬
‫יותר טוב ממך, כנראה.‬
‫הייתי חייבת לבוא‬
‫ולראות מה שלומך.‬
‫לא.‬
‫אל תדאגי, זה בגלל החבורות.‬
‫כמובן. סליחה.‬
‫אבל איך לא יהיה לי אכפת?‬
‫אנחנו קהילה.‬
‫האחווה קודמת לכול.‬
‫קרה לך דבר נורא,‬ ‫קשה לי לדמיין מה את מרגישה.‬
‫טוב, העיקר שעכשיו היא בסדר.‬
‫זה נגמר.‬ ‫-בדיוק.‬
‫בדיוק. ואני גרה ממש מעבר לכביש.‬
‫אם תצטרכי משהו, תגידי לי. טוב?‬
‫קמילה.‬
‫אני יודעת שקשה להאמין‬
‫אבל יש לנו מטרה משותפת.‬
‫אני, לפחות, לא אנוח‬
‫עד שאמצא את האדם שאחראי למותו של אחי.‬
‫אולי הוא אחראי לכל הזוועות האלו.‬
‫כל טוב.‬
‫סלחו לי.‬
‫מה קרה לו?‬ ‫-הוא תמיד ככה.‬
‫הוא תמיד כועס.‬
‫זה נכון.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אימא, עדיין ממשיכים לחקור‬ ‫את מה שקרה לדוד אדריאן, נכון?‬
‫כמובן, מתוקה.‬
‫הם ממשיכים לעשות עבודה טובה,‬ ‫והם יפענחו את זה.‬
‫נכון.‬
‫תחכי לי למעלה, מיד אבוא.‬ ‫-טוב.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬ ‫-בטח.‬
‫אוהב אותך.‬
‫כמה נחמד מצדך לבקר.‬
‫חשבתי שתהיה, לא יודעת…‬
‫בטיפול, למשל.‬
‫היה לי מקרה חירום.‬
‫בעבודה, כנראה,‬ ‫כי אתה כל כך משקיע בחברה החדשה.‬
‫למה אינך אומר אמת?‬
‫תגיד לי.‬
‫באת כי גילית שקמילה רומן חזרה לגור כאן.‬ ‫פשוט תגיד.‬
‫זה פשוט.‬ ‫-באתי לילדים שלי.‬
‫האם ידעת‬
‫שהמשטרה הגיעה לבית שלי, ושאלה עליך?‬
‫כן.‬
‫כן, הם רצו לדעת,‬
‫מה עשית על אי נטוש‬
‫באמצע הלילה. ולמען האמת,‬ ‫גם אני תהיתי לגבי זה.‬
‫איך יצא שהיית שם והצלת את קמילה?‬
‫כבר דיברתי עם המשטרה‬
‫והסברתי הכול, אז אין לך מה לדאוג.‬
‫ואני מתארת לעצמי שהם האמינו למה שאמרת.‬
‫כי מי יטיל ספק באליבי כל כך מוצק?‬
‫בטח כשזה מגיע ממך,‬ ‫הרי כוחות-על פשוט מתפרצים ממך.‬
‫למקרה שלא ידעת…‬
‫קמילה שלחה לי הודעה קולית מהאי.‬
‫וההודעה כבר נמצאת בידי המשטרה.‬
‫ואתה מיהרת…‬
‫להציל אותה. תמיד מוכן, כמו בצופים.‬
‫היא כמעט מתה, תארי לך.‬
‫זו לא הפעם הראשונה שהיא התקרבה אל מותה.‬
‫למה היית אדישה, אנחלה?‬
‫ומי החרא שפגע בי, מיגל?‬
‫יודעת מה?‬
‫תשכחי מזה.‬
‫בכל מקרה, קמילה לא שלחה את ההודעה.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫זו הייתה הודעה מזויפת.‬
‫עשו אותה בבינה מלאכותית, תארי לך.‬
‫אין מצב. כמה התפתחה הטכנולוגיה.‬
‫לגמרי.‬
‫אגב…‬
‫מה עשית אמש?‬
‫באותה שעה?‬
‫אני שמחה ששאלת.‬
‫כי אני אומרת את האמת מראש.‬ ‫-כמובן.‬
‫אני יוצאת עם מישהו.‬
‫למעשה…‬
‫אני מאחרת.‬
‫תבלי.‬
‫מלבד היותו חובב קולנוע‬
‫ובחור מקסים‬
‫וספורטיבי…‬
‫האיטלקי בשלן עילאי, לא?‬
‫שמעתי אותך, אסטבן.‬
‫ולא.‬
‫אני רק חובבן.‬
‫טוב, תן לי לעזור לך.‬
‫תודה.‬ ‫-אבל באמת, איך עשית את זה כל כך מהר?‬
‫זו רק פסטה.‬
‫בפעם אחרת אכין משהו יותר מורכב, טוב?‬
‫אז באמת יש לך דם איטלקי.‬
‫חשבתי שזו סתם שיטה לתפוס נשים.‬ ‫-טבי.‬
‫מה?‬ ‫-מותק, למה אתה אומר את זה?‬
‫לא, זה נכון.‬
‫כלומר, נכון שיש לי משפחה איטלקית.‬
‫טוב.‬
‫מאיפה אתה באיטליה?‬
‫"מאמא מיה", אסטבן.‬
‫לא ידעתי שאתה אוהב לדבר איטלקית.‬
‫סבי מצד אבי היה מוויגסיו, ליד ורונה.‬
‫העיירה של רומאו ויוליה.‬ ‫-בדיוק.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים, אסטבן.‬ ‫-לחיים.‬
‫תודה רבה על הפסטה‬
‫ועל "קזבלנקה".‬
‫אתה תמיד רצוי כאן, אסטבן.‬
‫ביי, מותק.‬
‫תישני כאן?‬
‫לא.‬
‫נתראה בבית אח"כ.‬
‫טוב. תשמרי על עצמך.‬
‫גם אתה.‬
‫להתראות.‬
‫אני מצטערת‬
‫על כל הדברים שאסטבן אמר.‬
‫אל תדאגי.‬
‫הוא לא אמר כלום.‬
‫לא, כן.‬
‫הוא רכושני ולפעמים הוא כועס‬ ‫בגלל דברים מסוימים.‬
‫למה ציפית?‬
‫הוא בנך היחידי.‬
‫זכותו להתעניין ולהיות רגוע.‬
‫אל תדאגי.‬ ‫-טוב.‬
‫אני שמחה שאתה מבין. תודה.‬
‫סילבינה, מה שלומך?‬
‫מחזיקה מעמד.‬
‫קמילה למעלה?‬
‫כן, אבל היא ישנה.‬
‫אם לא אכפת לך, אני מעדיפה שלא להעיר אותה.‬
‫רציתי להיפרד לשלום.‬
‫הייתי עם הילדים שלי.‬ ‫-נמסור לה מחר, אל תדאג.‬
‫למען האמת‬
‫עדיף שתניח לה למשך כמה ימים.‬
‫אני חושב שכולנו נסכים‬
‫שקמילה מאוד נלחצת מהנוכחות שלך.‬
‫אני מעריך את האבחנה שלך, דוקטור.‬
‫אבל עכשיו אתה יכול ללכת…‬
‫לא יודע, לקרוא ספר, או לנוח.‬
‫זה לא הבית שלך, מיגל.‬
‫לפחות אני לא הפסיכיאטר.‬
‫למה לעזאזל אתה עדיין כאן?‬
‫זה בין קמילה וביני.‬
‫נהדר.‬
‫תדבר איתה על זה‬
‫בטיפול הבא, לא היום.‬
‫תודה על הכול, תשמרי עליה.‬ ‫-טוב.‬
‫חשבתי שמנהלות בכירות הולכות לישון מוקדם.‬
‫גם מנהלות בכירות צריכות‬ ‫לשחרר קיטור מעת לעת.‬
‫יש לך רעיונות?‬
‫יותר מאחד, למעשה. אכפת לך?‬
‫כמה רחוק תוכלי להגיע?‬
‫אני?‬
‫אני רוצה שתקשור אותי שוב.‬
‫אני משוגע עלייך.‬
‫הגעתם לתא הקולי.‬
‫השיחה תחויב…‬
‫- היי, אנחלה, את שם? -‬
‫- ערב טוב, את ישנה? -‬
‫- אני לא יכולה להתאפק יותר. אפשר לבוא? -‬
‫ונסה, את ישנה?‬
‫אני יוצא לרוץ.‬
‫טוב, בנוסף ל-100,000 שהבטחתם לי‬
‫אני רוצה את הבית הקטן והיפה הזה.‬
‫כי התרגלתי לגור כאן‬
‫והלב שלי פשוט ישבר לרסיסים‬
‫אם אחזור לישון בסירה הקטנה והצפופה ההיא.‬
‫אני לא אוהב להיות מתוח.‬
‫אני כמו כלב, סנטיאגו.‬
‫תן לי אוכל וקורת גג‬
‫ואהיה נאמן עד המוות.‬
‫ברצינות, טינה?‬
‫טוב, הבית שלך.‬
‫פאק, כן!‬
‫אבל תספר לי הכול, אין לי את כל הלילה.‬ ‫-אתה מוכן?‬
‫עמנואל ברונה.‬
‫אנחלה.‬
‫הם יוצאים.‬
‫אנחלה גם מזדיינת עם אשתך.‬
‫את מתחרטת.‬
‫לא, זו החוויה היפה והעמוקה ביותר‬ ‫שהייתה לי מזה שנים.‬
‫לא רק בגלל מה שקרה, אלא…‬
‫בגללך.‬
‫הייתי כל כך קרובה למצוא את הרוצח.‬
‫ואם היית כל כך קרובה למצוא אותו…‬
‫למה את חושדת בי?‬
‫תראי, קמילה.‬
‫אני יודע שלא קל להיות באמצע של הסיפור הזה.‬
‫ואני יודע שכדי שתבטחי בי, אני צריך לעזור.‬
‫כן? איך?‬
‫אמצא את הפושע.‬
‫תראה.‬
‫האדם היחידי שעולה לי לראש‬
‫היחידה ששונאת אותי מספיק‬ ‫כדי לעשות את זה, זו אנחלה.‬
‫כן, אבל…‬
‫אני לא יודע אם אנחלה יודעת לזייף‬ ‫את הקול שלך עם בינה מלאכותית.‬
‫זה בטח מישהו שמבין בטכנולוגיה,‬
‫אם הוא שכפל את הקול שלך והקליט אותו.‬
‫מיגל, די. לאנחלה יש מספיק כסף‬ ‫כדי לשכור מישהו שיעשה את זה, וזהו.‬
‫אולי.‬
‫כבר מאוחר, אני צריך ללכת. נדבר על זה מחר.‬
‫טוב.‬
‫לכי לנוח.‬
‫לילה טוב.‬
‫אני מצטער, אבל…‬
‫יש פיתויים שאי אפשר להימנע מהם.‬
‫אם כך…‬
‫אל תימנע מהם.‬
‫תראה, כמעט מתתי.‬
‫החיים שלי בכאוס.‬
‫אני לא יודעת מאיפה הגיעה ההודעה,‬ ‫ואם אתה משקר לי או לא.‬
‫אני רק יודעת ש…‬
‫אני חיה.‬
‫ושאני אוהבת את הדחף הזה‬
‫לרצות אותך כל הזמן ללא יכולת להתנגד,‬ ‫אז אל תתנגד גם אתה.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬