Sergio! Ikke drep meg, for faen!
Hold opp. Vær så snill!
-Jeg kan ikke se! -Camila!
-Vær så snill. -Camila!
Ikke drep meg! Jeg kan ikke se.
-Slipp meg. -Hei!
-Det er over. -Slipp.
-Det går bra. -Miguel!
-Jeg er her. -Noen siktet på meg med pistol.
Skynd deg, Jiménez!
Her borte! Rolig. Jeg ringte dere.
Omring området!
-Indira? -Ja.
-Indira. Jeg kan ikke se. -Førstehjelp!
Vi er her nå, ta det rolig.
-Sergio var med meg. -Sergio.
Jeg kan ikke se noe.
Jeg ser ingenting.
FALSK PROFIL
Faren min er en god mann.
Han var det.
Men nå om dagen er det ikke nok å være god.
Er alt i orden, mamma?
Du må også vite hvordan man stjeler,
og det lærte don Pedro Ferrer dessverre aldri.
Gråter du? Jeg skal hente et håndkle til deg.
Hvorfor er det så vanskelig å være takknemlig mot folk
som ofret livet sitt for oss?
Jeg tviler ikke på at faren min var en helt…
…og han burde aldri ha dødd under sånne omstendigheter.
Aldri.
Pappa!
-Å, herregud! -Pappa!
Særlig fordi jeg vet…
Jeg vet det.
Dette er ikke over.
Morn, Shannon.
Greit, få høre. Jeg orker ikke dette mer. Kom igjen, si det. Jeg tåler det.
-Jeg er klar for alt. -Skal jeg virkelig si det?
Det er derfor jeg inviterte ham. For å få din mening.
Han er en fin fyr.
Han er kultivert. Han kjenner til film, litteratur…
Han er kjekk.
Jeg skjønner, men er ikke overbevist ennå.
Ta det rolig. Dere lærer hverandre å kjenne.
Ja da. Vi dater bare, men Matteo er ikke ute etter et eventyr.
Hva med deg? Vil ikke du ha et eventyr?
-Å, Tebi! -Hva? Du var en ung mor.
Det er bare naturlig at du vil ha friheten tilbake, ha det gøy.
Hva? Gå ut, være vill og gal og ha meg med alle? Nei takk.
Greit. Om du liker italieneren, støtter jeg deg.
Selv om jeg blir sjalu.
Dette er godt.
Vet du hva? Han har helt rett.
Etter den jævlige skilsmissen min, burde jeg nyte livet som en gal.
Det er opplagt at du liker Matteo.
Jeg sier ikke at dere skal gifte dere. Bare kos deg.
God morgen.
Ha det gøy. Du fortjener det.
-Jeg rakk det så vidt. -Her, vi holdt av plass til deg.
Kom dere på plass. God morgen.
-God morgen. -Morn.
Da starter vi dagens yogatime.
Sett dere på hælene. Åpne knærne ut til kanten av matten.
Trekk skuldrene bakover. Aktiver kjernemuskulaturen.
Vi skal trekke pusten inn. Armene opp mot himmelen.
Bra. Tærne på bakken. Hev hoftene mot himmelen.
Og gå inn i "hunden som ser ned".
Så åpner vi mot høyre med en sideplanke. Sånn, ja.
Og nå åpner vi med høyre hånd mot himmelen, og vi holder sideplanken.
-Hvordan går det med Camila? -Hun er stabil. Det er alt jeg har hørt.
Hva gjorde hun på den øya? Det gir ingen mening.
-Vet ikke. -Hvordan går det med deg, David?
Det ante meg at du hadde noe med dette å gjøre.
Miguel fant henne. Uten ham ville Camila blitt brent levende.
Det er best at du kommer deg ut herfra.
-Om det skjer noe med Camila… -Jeg går ikke.
-Hei. -Ikke ta den tonen.
Hva driver dere med? Dette er et sykehus, for guds skyld.
Gå ut om dere skal fortsette å krangle. Camila fortjener ikke dette.
Jeg er Joaquín Duval, din kones psykiater.
Du har moderate skader i begge øynene på grunn av røyken.
Du bør kunne se fint om et par dager.
Må jeg legges inn?
Nei, du kan dra hjem og leve livet som vanlig, men med riktig pleie.
Takk.
-Hvor er Sergio? -Han døde på vei til sykehuset.
-Sergio? -Ja.
Jeg har noen veldig gode nyheter til deg.
-Jeg lytter. -Nei, jeg må si det ansikt til ansikt.
Be spanjolen om å forberede seg.
-God morgen. -Morn.
-Beklager, jeg ser etter svømmelæreren. -Det er meg.
-Er det deg? -Ja.
Jeg ville ha noen timer.
-I dag? -Ja, i dag.
Akkurat nå har vi kvinner, første nivå. Hva syns du om det?
-Nei, jeg… -Emanuel Bruna.
-Hvordan går det? -Velkommen.
Ja? Takk.
-Vår beste fotballspiller. -Å ja? Jeg liker ikke fotball.
Så synd.
-Når skal du spille igjen? -Snart, håper jeg.
-Kan vi ta et bilde? -Ta to.
-Ok. -Greit.
Kom igjen, jenter! Timen har begynt.
En søyle av røyk og flammer slukte hytta tidlig i dag morges.
Myndighetene undersøker årsaken.
Dette nabolaget er forbannet.
-Ikke vær dum, Vannessa. -Dette er ingen tilfeldighet.
Det er forbundet med forbrytelsene.
-Hei, Ángela. -Hei.
-Hørte du hva som har skjedd med naboen? -Hvilken nabo?
Camila fra U-huset. Hun ble nesten brent levende.
-Hva? -Ja.
Ingen vet hva som skjedde. Det brant. De sier at hun kan ha blitt blind.
Jeg er overveldet. Å, barna!
-Jeg vet ikke… -Beklager.
Vannessa, ta kortet mitt. Bruk så mye du vil, men ro deg ned.
Og om mulig, ikke mist det som du mistet ditt.
Jeg er sjokkert over det du sier, fordi…
Det er ingen hemmelighet at hun såret meg dypt,
men jeg vil henne ikke noe vondt.
Ikke i mitt verste øyeblikk, og langt mindre nå.
-Det var jo ikke hennes skyld. -Selvsagt ikke. Stakkars kvinne.
Ja.
Det er bedre at vi venter og ser hva politiet sier.
Selvsagt.
Ok, ha det.
Du og jeg deler en annen interesse i tillegg til sport.
Ángela Ferrer. Ringer det en bjelle?
Ja, ikke sant?
-Gutter! Hvordan var svømmetimen? -Utmerket.
-Flott. Jeg ga læreren et kompliment. -Ja, han er en flink lærer.
Gikk ikke du?
Jo, Ángela. Beklager, men jeg må snakke med deg.
Jeg er glad du kom, jeg vil snakke med deg. Sett deg.
-Om det som skjedde. -Hva ville du si?
Du angrer på det, eller så skulle du si at det aldri burde skjedd,
og at det aldri vil skje igjen.
Nei, det er…
…det sterkeste og vakreste jeg har opplevd på lenge.
Ikke bare på grunn av det som skjedde, men på grunn av deg.
Du er en usedvanlig kvinne, Ángela.
Det føles som om jeg er målløs hvert sekund jeg er sammen med deg.
Jo mer jeg blir kjent med deg, desto svimlere blir jeg.
Svimmel?
-Svimmel på grunn av hva? -Redsel.
Jeg er redd for å miste kontrollen.
Du har vært gift, Ángela.
Hvor lenge kan man bli i et ulykkelig ekteskap?
Måneder? År? Tiår? En evighet?
Hvor lenge kan et menneske holde ut uten et kjærtegn? En klem?
Unnskyld.
Kom hit.
Sett deg.
Du er også en veldig spesiell venn for meg.
Jeg vil si at etter at jeg kom tilbake, er du det beste som har skjedd meg.
Meg også.
-Takk for at dere er her. -Selvsagt.
-Vi ville aldri latt deg være alene. -Huset ser fint ut.
Skal jeg få fatt i noe å spise? Trenger dere noe?
Nei, jeg tror vi har alt.
-Jeg tar en kikk på kjøkkenet uansett. -Greit.
-Skal jeg la deg være alene? -Nei.
Men ikke føl at du må bli heller.
Nei da, noen tvang meg nok
til å komme da jeg hørte at du hadde unnsluppet brannen.
Vi har ikke klart å snakke om oss i det hele tatt,
men jeg mente virkelig ikke å såre deg. Jeg har så dårlig samvittighet.
Dette er ikke tidspunktet å snakke om det. Ta det med ro.
Vi er ikke sammen mer, men jeg vil at du skal vite…
…at jeg er lei for det som skjedde.
Jeg vil at du skal vite at jeg gjør dette fordi jeg vil. Fordi jeg har lyst.
Samme hva som skjedde mellom oss, er jeg fortsatt bekymret for deg
og hva som foregår med den morderen.
Ta det med ro. Vær forsiktig, vær så snill.
Takk.
-Pass på henne. -Jeg følger deg ut.
Takk.
Lobito døde mens han gjorde det han elsket.
Han ville levd om jeg ikke hadde fått ham til den øya.
Jeg skal ikke be deg om ikke å klandre deg selv. Du er voksen og vet hva du må.
Ja, finne morderen, det må jeg.
Finne morderen og se om jeg kan bli kvitt denne følelsen.
-Dere fant vel ikke noe i hytta. -Jo, mer enn jeg forventet.
Nesten alt brant opp.
Men i rommet som sto igjen, fant vi skopolaminrester
og spor etter sædvæske.
Jeg trodde ikke vi ville finne en match, men jeg tok feil.
Det er Miguel Estévez.
Han ble siktet for å utgi seg for en annen i 2023. Vi har fått det bekreftet.
-Hvordan går det, Tebi? -Bare mamma kaller meg det.
-Hun har nok nevnt det for meg. Derfor… -Du trodde du kunne si det.
Men ting fungerer ikke sånn her.
Greit. Beklager.
-Hva skal dere se på? -Hva?
Mamma sa at dere skulle på kino. Hvilken film?
Vi skal se en klassiker som blir vist i sentrum, Casablanca. Vil du bli med?
-Den av Michael Curtiz. -Akkurat.
Tror du at ved å ta med moren min på en klassiker, så får du ligge med henne?
Kan du slappe av litt? Jeg har ingen dårlige hensikter overfor moren din.
Tvert imot respekterer jeg henne og vil gjøre henne lykkelig.
Jeg vet ikke om jeg vil lykkes, men jeg vil ikke såre henne.
-Det håper jeg ikke. Da dreper jeg deg. -Beklager.
-Er jeg sen? -Nei, du er perfekt, som alltid.
-Takk. -Jeg ba Esteban om å bli med.
-Mener du det? -Ja.
-Så hyggelig. Blir du med? -Selvsagt.
Da går vi.
Legen sier at det er normalt at synet er tåkete.
-Men det vil gå over. -Greit. Selvsagt. Det er normalt.
Du vil sikkert bli bedre snart.
Miguel, jeg vet ikke om jeg burde si dette, men…
…takk for at du reddet meg.
Du behøver ikke å takke meg. Absolutt ikke.
Det jeg ikke skjønner, er hva du gjorde på den øya.
Du beskrev veien helt klart.
Du får håpe at beskrivelsen min er helt klar for politiet også,
for de lurer på det samme som meg.
Hør her, Camila… Jeg dro for å se etter deg fordi vi ble enige om det.
-At vi skulle møtes på øya. -Selvsagt ble vi ikke det.
-Hva mener du? Det sa jeg ikke. -Ikke det?
Nei.
Du vil ikke tro meg. Jeg er på et nydelig sted som du ville elske.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg tenker på deg.
Om du tror at det vi har, kan overleve, kom til meg.
Uten noe press eller unnskyldninger.
Jeg skal dele posisjonen min. Kom, eller la være. Du trenger ikke forklare.
Men du vil ikke angre om du kommer.
Tror du at det ikke er ekte?
Om vitnet insisterer på å lyve, kan alt være falskt.
Jeg lyver ikke, Indira. Jeg tok ikke opp eller sendte den beskjeden.
Skjønner. Camila sier at hun ikke tok den opp. Hva sier du?
Om hun sier det, gjorde hun det ikke.
-Hvor skal du? -Unnskyld.
Jeg er lei for det, men du må bli med på stasjonen.
Jeg må ta med den mobilen til laben,
og du må forklare meg hvordan du kom deg dit,
og hva du gjorde på Manacoa-øya. Kom igjen.
Du sier at du fikk en beskjed fra Camila
fra et ukjent nummer, og du dro for å finne henne
på en øy som ikke fins på kartet.
Hvorfor ser du sånn på meg? Det er det som skjedde.
-Vi fant spor av DNA-et ditt på øya. -Selvsagt, jeg sa jo at jeg var der.
-Jeg reddet henne. -Ja.
-Hvorfor fant vi spor etter sæden din? -Sæden min?
Ja. Var det en del av redningsplanen eller noe du fant på underveis?
Det er umulig.
Jeg hadde ikke sex med Camila på øya eller noe annet sted. Det vet jeg.
Fortell meg fra begynnelsen hva som skjedde, med alle detaljer.
Er det ikke en liten mulighet for at du sendte den beskjeden?
Det var ikke meg, Joaquín.
Husker du hva du gjorde den morgenen?
Det samme som jeg gjorde hele kvelden, ventet.
Og mobilen hadde ikke dekning, så jeg kan ikke ha sendt beskjeden.
La meg se… Jeg husker ting, men hukommelsen er uklar. Men…
Nei, ikke anstreng deg. La minnene komme til deg av seg selv.
-Hvordan kom du deg til øya? -Vi har en liten båt ingen bruker.
Rett før jeg kom til øya, så jeg flammene, men jeg visste ikke hvor de var.
Så jeg forlot båten og løp langs stranden.
Hør her, kriminalbetjent.
Om du vil finne morderen, ikke kast bort tiden på meg.
Jeg elsker den kvinnen, Camila, og det må du forstå nå.
-Hei. -Hei.
Jeg er naboen. Beklager å forstyrre, men jeg ville høre hvordan det går.
-Mye bedre. -Så flott.
Jeg kom bare for å gi henne disse. Er det greit?
-Kan jeg ta dem? -Ok.
-Takk. -Cami.
Hun sover dessverre nå. Hun kan ikke få besøk.
Jeg forstår. Det var så leit å høre hva som hadde skjedd.
-Ja. Jeg er Joaquín, psykiateren hennes. -Ángela Ferrer.
Hun er heldig med en psykiater som gjør hjemmebesøk.
Nei, vi støtter henne gjennom alt som har skjedd.
Camila.
-Ángela, hvordan går det? -Jøss. Bedre enn med deg.
Jeg måtte komme innom for å høre hvordan det går.
-Nei. Ta det med ro. Sårene. -Selvsagt. Unnskyld.
Hvordan kan jeg la være å bry meg? Vi er et lokalsamfunn.
Søstersolidaritet kommer først.
Det som skjedde, var fælt. Jeg aner ikke hva du må føle.
Det viktige er at hun har det bra nå. Alt er over.
Akkurat. Og jeg bor rett over gaten.
Bare si ifra om du trenger noe som helst.
Jeg vet at det er vanskelig å tro, men vi ser etter det samme.
Jeg vil ikke hvile før jeg finner den som var ansvarlig for min brors død.
Og kanskje alle disse grusomhetene.
Pass på deg selv. Unnskyld meg.
-Hva feiler det ham? -Han er alltid sånn.
-Han er alltid sint. -Det stemmer.
-Hei. -Hei.
De undersøker fortsatt det med onkel Adrián, ikke sant?
Selvsagt. De gjør jobben sin. De gjør den riktig, og de skal løse det.
Ja da. Vent på meg ovenpå. Ok? Jeg kommer straks.
-Ja da. Jeg har noe å vise deg. -Flott. Glad i deg.
Så passende at du kommer på besøk.
Jeg trodde kanskje du var i, jeg vet ikke, terapi, for eksempel.
-Det var et nødstilfelle. -På jobben, antar jeg.
Fordi du er så opptatt av det nye firmaet. Hvorfor er du ikke ærlig?
Du kom fordi du har funnet ut at Camila Román har kommet tilbake hit.
-Bare si det. Det er enkelt. -Jeg kom for barna mine.
Visste du at politiet kom hit og spurte etter deg?
Er det sant?
Ja, de ville forstå hva du gjorde på en øde øy på den tiden av natten.
Jeg lurer faktisk på det samme. Hvorfor var du der for å redde Camila?
Jeg har snakket med politiet og forklart alt.
Slapp av. Ikke bekymre deg.
Og samme hva du fortalte dem, så trodde de på deg.
For hvem vil tvile på et så solid alibi?
Og særlig fra deg, med så tydelige superhelttrekk.
I tilfelle du ikke visste det, sendte Camila meg en talemelding fra øya.
Politiet har den allerede.
Og du stormet i vei for å redde henne. Alltid beredt, som speiderne.
-Hun døde nesten. Utrolig, hva? -Det er ikke første gang.
-Hvorfor er du så likegyldig? -Hvorfor skulle jeg bry meg?
Vet du hva? Glem det. Det var ikke Camila som sendte beskjeden.
Ikke det?
Nei, beskjeden var falsk. Lagd med kunstig intelligens. Tenk det.
Utrolig! Teknologien har utviklet seg voldsomt.
Helt klart. Og forresten, hva gjorde du i går kveld?
-På det tidspunktet? -Jeg er så glad for at du spurte om det.
-Siden jeg snakker sant… -Selvsagt.
Jeg dater noen. Jeg er faktisk sent ute.
Ha det hyggelig.
I tillegg til at han elsker film, er sjarmerende og sporty,
så er italieneren en mesterkokk, hva?
Jeg hørte deg, Esteban. Og nei, jeg er bare en amatør.
-Ok, la meg hjelpe deg. -Takk.
Men hvordan har du klart å lage dette så fort?
Det er bare pasta.
En annen gang skal jeg lage noe finere, ok?
Så det italienske blodet er ekte. Jeg trodde det var en sjekkestrategi.
-Tebi. -Hva?
-Hvorfor sier du noe sånt? -Nei, det er sant.
-Det er sant at jeg har italiensk familie. -Greit.
Hvilken del av Italia er du fra?
Mamma mia. Jeg visste ikke at du likte å snakke italiensk.
Farfaren min var fra Vigasio, i nærheten av Verona.
-Fra Romeo og Julies land? -Akkurat.
-Skål. -Skål.
-Skål, Esteban. -Skål.
-Takk for pastaen og Casablanca. -Du er alltid velkommen hit, Esteban.
-Ha det, skatt. -Blir du her i natt?
Nei, vi ses hjemme senere.
-Ok, pass på deg selv. -Du også.
Ha det.
Jeg beklager alt det Esteban sa.
Ta det med ro. Han sa ikke noe ille.
Jo. Han oppfører seg som om han eier meg og hisser seg opp over ting.
Hva forventet du? Han er din eneste sønn og har rett til å spørre og bli beroliget.
-Ta det med ro. -Jeg er glad for at du forstår. Takk.
-Silvina, hvordan går det? -Jeg klarer meg.
-Er Camila der oppe? -Ja, men hun sover.
Om det er greit, vil jeg helst ikke vekke henne.
Jeg ville si farvel. Jeg var hos barna mine.
Vi skal si det i morgen. Helt sikkert.
Men det ville vært sjenerøst av deg å la henne være i fred litt.
Jeg tror vi kan være enige om at du gjør Camila opprørt.
Jeg setter pris på diagnosen. Men nå kan du gå og lese en bok, eller hvile deg.
-Dette er ikke ditt hus, Miguel. -Jeg er i det minste ikke psykiateren.
-Hva i helvete gjør du her fortsatt? -Det er mellom Camila og meg.
Å, perfekt. Ta det opp med henne. Men i neste time. Ikke i dag.
-Takk. Pass på henne. -Ja da.
Jeg trodde kvinnelige sjefer la seg tidlig.
Vi trenger også å avreagere fra tid til annen.
Har du noen ideer?
Mer enn én, faktisk. Gidder du?
Hvor langt tror du at du kan gå?
Jeg?
Jeg vil at du skal binde meg igjen.
Jeg er gal etter deg.
Telefonsvarer. Samtalen din vil bli belastet…
HEI, ÁNGELA, ER DU DER?
GOD KVELD, SOVER DU?
JEG ORKER IKKE MER. KAN JEG KOMME BORT?
Vannessa, sover du?
Jeg tar en løpetur.
I tillegg til de 100 000 jeg ble lovet,
vil jeg ha dette vakre lille huset.
Jeg har blitt vant til å bo her, og det ville knuse hjertet mitt
å måtte gå tilbake til den lille båten og sove trangt.
Jeg liker ikke spenning.
Jeg er som ei bikkje.
Gi meg mat og tak over hodet, og jeg er trofast til siste slutt.
Seriøst, Tina?
-Ok, huset er ditt. -Visst faen!
-Men si hva du vet. Jeg har dårlig tid. -Er du klar?
Emanuel Bruna.
Ángela.
De dater.
Og Ángela knuller kona di også.
Du angrer på det.
Det er det sterkeste og vakreste jeg har opplevd på lenge.
Ikke bare på grunn av det som skjedde, men på grunn av deg.
Jeg var så tett på å finne morderen.
Og om du var så tett på å finne personen, hvorfor mistenker du meg?
Hør her, Camila. Jeg vet at det ikke kan være lett å være midt oppi alt dette.
Og at om du skal stole på meg igjen, må jeg hjelpe til.
-Å ja? Hvordan da? -Med å finne den skyldige.
Hør her, den eneste jeg kommer på,
som hater meg nok til å gjøre alt dette, er Ángela.
Ja, men…
…jeg vet ikke om hun hadde klart å etterligne stemmen din med KI.
Vedkommende må være teknisk dyktig.
Nok til å klone stemmen din og lage lydopptaket.
Å, vær så snill.
Ángela har penger nok til å hyre noen til å gjøre det.
Kanskje det.
Det er sent, jeg må gå. Vi snakker om dette igjen i morgen.
Greit.
Hvil deg litt.
Natta.
Jeg beklager.
Men noen fristelser kan man ikke motstå.
Ikke motstå dem, da.
Jeg døde nesten. Livet mitt er bare kaos.
Jeg vet ikke hvor beskjeden kom fra eller om du lyver for meg.
Det jeg vet, er at jeg lever.
Og at jeg elsker trangen til å ville ha deg her hele tiden,
og at jeg ikke kan motstå den. Ikke motstå den du heller.
Tekst: S. Marum