EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Sjekk brødrene hennes, alle hun kjente.
-Hvor mange døde? -For mange.
Gi meg litt kaffe.
Dette ble tatt ved sjekkpunktet Oranit.
Amal Hussein, bruden,
som du ga en klem før hun sprengte seg i dag.
Walid Al-Abed bak, som du husker fra sykehuset.
Vi prøver å finne ham.
-Noe info om han tredje? -Ikke ennå.
Ayub ser etter info om ham i huset til moren.
SILWAD NORD FOR RAMALLAH
[ARABISK] [Um Taufiq, beklager å bry deg]
[så kort tid etter Bashirs død, må han hvile i fred.]
[Men Amal har ikke gitt meg noe valg.]
[Um Taufiq, jeg ber deg.]
[Skam dere, alle sammen.]
[Jeg har fått nok av dere kriminelle mordere.]
[Jeg kom hit bare for å stille ett lite spørsmål.]
[Hvem er disse karene som sitter ved siden av Amal?]
[Vi kjenner dem ikke. Vi har ikke sett dem før.]
Hei, kjære. Haster det?
Ja, du kan sove over hos ham.
Men i morgen blir du hjemme og leser til eksamen.
Jeg la noe til deg på benken.
Det er sprø snitsel, som du liker, og gul ris.
Ta busslinje 189 til...
Jeg er opptatt, vi snakkes senere. Ha det, kompis.
[Beklager, det var sønnen min.]
[Um Taufiq, hvem er de?]
[Greit. Vet du hva?]
[Jeg drømte at Abu Ahmad levde.]
[Han satt inne på avhørsrommet]
[og jeg var glad for at han levde.]
[For hvis han lever når alle tror at han er død]
[kan vi gjøre som vi vil med ham.]
[Vi kan avhøre ham hvordan vi vil, holde ham der så lenge vi vil.]
[Og de tingene vi gjorde med ham i drømmen min...]
[Må Gud ha nåde med ham.]
[Selv jeg måtte se bort innimellom.]
[Jeg våknet opp og kaldsvettet.]
[Og da jeg sovnet igjen hadde jeg en annen drøm.]
[Denne gangen var Abu Ahmad i stua hos meg.]
[Han ville si at han hadde sluttet i motstandsbevegelsen,]
[at han hadde gjort nok og at andre fortsetter i hans bane.]
[Han har sikret seg et sted i himmelen.]
[Jeg sto opp, kysset ham på hodet]
[og lovte at han kunne begynne på nytt hvor han vil.]
[Amerika, Sydney, Berlin.]
[Du og Abu Ahmad møttes i Berlin, gjorde dere ikke?]
[Dere kunne dra sammen,]
[med deres to små barn, må Gud velsigne dem.]
[De fortjener å leve med faren sin,]
[som hadde kommet hjem hver dag.]
[Du kunne levd med mannen din, uten frykt.]
[Jeg skal arrangere et møte mellom deg og forsvarsminister Gideon Avital,]
[som personlig sørger for at ingenting skjer...]
[Abu Ahmad er død, akkurat som Bashir og Amal!]
[Tusen forsvarsministre kan ikke fikse det!]
[Um Taufiq, du ikke trenger tusen forsvarsministre,]
[du trenger å svare meg!]
[Hvem er karene på bildet?]
[Dere kjenner kanskje begge, eller bare en av dem.]
[Hør på meg. Spar din tid og vår.]
[Selv om vi kjenner dem sier vi det ikke til deg, og det vet du.]
[Jeg ble oppdratt til å ikke sparke folk ut av huset mitt,]
[men vit dette:]
[Når du forlater dette huset vil Gud straffe deg for det du gjør mot oss.]
[Må Gud hjelpe dere alle.]
[Fem døde, så langt.]
[-Fem døde, så langt.] [-Fem?]
[Jeg trodde jeg var tydelig. Amal skulle la bagen være der?]
[Hun hadde bare tre minutter på å komme seg ut...]
[Hva godt gjør det meg...?]
[Drikk opp.]
[Sett deg.]
[Gud, tilgi meg, for jeg har syndet.]
[Du, Walid.]
[-Finn et trygt hus til meg.] [-Hvorfor?]
[-Jeg vil treffe Nassrin.] [-Men det er for risikabelt.]
[Kaptein Ayub traff henne i dag. De vet at du lever.]
[Hørte du hva jeg sa? Jeg vil møte Nassrin.]
[Greit.]
[-Du blør.] [-Det er ingenting. Et sting gikk opp.]
[-Du trenger en lege.] [-Jeg trenger å møte Nassrin.]
[Hvis en lege sier at det er greit, så kan du gå.]
[Greit.]
[En ting til.]
[-Skaff en flaske med Poison.] [-Hva er Poison?]
[Parfymen hennes.]
Kjør til siden.
Det er greit.
-Kompis... -Hold deg unna!
Ta hendene vekk fra meg!
På bakken. Hendene bak hodet.
Hva er det?
Jeg kan ikke fortsette slik lenger.
Jeg skal fortelle det til ham.
-Når? -Snart.
-Skal vi dra? -Ja, kommer du?
Ja, et øyeblikk.
-Jeg kommer. -Vi kommer for sent.
Et øyeblikk, Ido. Ja?
-Det er den nye "kjæresten" din. -Hvem?
Dr. Shirin, kusina til Walid Al-Abed.
Skjønner. Hva skjer?
Hør her. Ring henne nå og be henne ut på en date.
Veldig morsomt, Moreno.
Jeg skulle gjerne byttet med deg, men vi må komme nær Walid.
Hun er vårt eneste bånd til ham og Abu Ahmad.
Ring henne nå og møt henne så snart som mulig
og få tilliten hennes.
Ok, greit.
-Kom igjen, pappa. -Et øyeblikk.
[-Hallo?] [-Shirin?]
[-Hvem er dette?] [-Amir.]
[Å, Amir.]
[-Jeg sa at jeg skulle ringe.] [-Du gjorde det.]
[Hvor er du?]
[-I...i badekaret.] [-Virkelig?]
[-Jeg ringte for å spørre deg...] [-Vent, Amir.]
[Du er en veldig hyggelig fyr, men vi kan ikke treffe hverandre.]
[-Hvorfor ikke?] [-Jeg dater ikke pasienter.]
[Du knuser hjertet mitt, doktor.]
[Kan du fikse det?]
[Jeg er ikke hjertespesialist,]
[men jeg kan gi deg nummeret til en god kardiolog.]
[-Like pen som deg?] [-Hun er 65 år.]
[Så, det er "nei".]
Pappa, kommer du?
[Hva var det? Har du barn?]
[Det var nevøen min.]
[Å tilbringe tid med ham er den beste tiden i uka.]
[Tror du virkelig at jeg ombestemmer meg]
[fordi du er flink med barn?]
[Ja, faktisk.]
[Vel, greit. Jeg kommer sikkert til å angre senere.]
[Det gjør du ikke. I morgen kl. 17.00.]
["Cafe au Lait" i Ramallah. Kjenner du til stedet?]
[Selvfølgelig.]
[Det er avtale.] Gali! Gali!
Hva?
Hva!
Hva er det med deg, Boaz?
Er du gal?
Slo de deg?
Hvorfor slo du en politimann?
Moreno tar hånd om det.
Moreno? Heller Gideon Avital.
-Forsvarsministeren? -I egen person.
Du angrep en politimann, din idiot. Vi stikker.
Hva er det?
-Jeg var der, Doron. -Hvor?
På puben, under bombingen. Daria jobbet på puben.
Jeg var på puben under terrorangrepet.
Hva med henne?
-Hva skjedde? -Hun ble blåst i filler.
Hva?
-Boaz, går det bra? -Hør her, jeg...
Jeg vil ikke at noen får vite om dette.
Ikke Moreno, ikke teamet, ikke Gali.
Støtt meg, jeg... Bare støtt meg.
-Det ordner seg. -Doron, lov meg.
-Ingen kan få vite om dette. -Du har mitt ord.
-La oss komme vekk herfra. -Boaz.
[Den er en stund siden jeg så deg slik.]
[Mamma.]
[Ikke siden Naji døde.]
[Vent.]
[-Hallo?] [-Hei, Shirin.]
[Hei, fetter. Hvordan går det?]
[Det går bra. Jeg vil takke deg for all hjelp.]
[Vi glemmer ikke hvordan du har hjulpet oss.]
[Jeg gjorde det med hjertet.]
[Men vi... Jeg trenger hjelp igjen.]
[-Hva er det?] [-Jeg kan ikke si det på telefon.]
[-Vi må snakke sammen nå.] [-Jeg kan ikke.]
[-Har du snakket med Abu Sharif?] [-Nei, jeg ville snakke med deg først.]
[Snakk med ham, jeg har et viktig møte.]
[Shirin, hva er viktigere enn dette?]
[Walid, jeg hjalp deg fordi du er i familie]
[og fordi jeg respekterer pasientene, men jeg jobber ikke for deg.]
[Jeg mente det ikke sånn.]
[Jeg vet, men det hørtes sånn ut.]
[Snakk med dr. Abu Sharif. Beklager.]
Din hingst. Så fin skjorte.
-Moderne i Jenin på 80-tallet. -Ja.
-Vil du ha en kjapp en? -Hvis du ikke var underordnet.
Det har ikke hindret deg før.
Fant du ut hvorfor Boaz angrep politimannen?
Hva går det av ham?
Er han i form til oppdrag?
Jeg skjønner.
Jeg sender ut ham først på neste oppdrag.
-Han skal ikke på oppdrag. -Hvorfor ikke?
-Det må forbli mellom oss. -Absolutt.
Boaz var på "Saint Bernard".
Kjæresten hans jobbet der. Han så kroppen hennes.
-Virkelig? -Ja.
Han drepte Bashir, så de tok hevn ved å drepe kjæresten hans.
Det er ikke tilfeldig.
-Han er med på oppdraget. -Han er ikke...
Ellers blir traumet hans posttraumatisk.
-Du vet hvordan det er, Doron. -Moreno, la ham være.
Ikke la ham få vite at jeg fortalte til deg.
[Jeg tar en espresso og sodavann, takk.]
Hei.
[Måtte du vente?]
[Nei, bare noen få minutter.]
[Hva vil du ha å drikke?]
[-Drikke? Jeg er sulten.] [-Strålende.]
[Menyen, takk.]
[-Du gjør ikke dette så ofte, gjør du?] [-Hva?]
[Går på date.]
[Nei, det er en stund siden.]
[-Merker du det?] [-Ja.]
[Synes det på meg også?]
[På deg?]
[Første gangen jeg så deg på sykehuset var du vakker.]
[Da jeg så deg utenfor svømmebassenget var du enda vakrere.]
[Og nå... Gud hjelpe meg, du er så vakker.]
[Du er den hyggeligste pasienten jeg har hatt.]
[Takk.]
Ja?
Ja.
Greit, takk.
Samtale på telefonen til Shirin.
Gjett hvor Dr. Abu Sharif skal på hjemmebesøk.
Vil du bli med?
Du blir i bilen som operasjonsoffiser for enheten.
-Alt bra? Lenge siden. -Jeg har det bra.
-Hva er dagens spesialiteter? -Jeg henter menyen.
[Kudos til fransken, Shirin.]
[-Hvor lærte du fransk?] [-I Paris.]
[-Jeg har bodd lenger der enn her.] [-Hvorfor kom du tilbake?]
[Mannen min døde.]
[Gud velsigne hans sjel.]
[Takk.]
[Jeg ville være i nærheten av moren min,]
[så førte en ting til den neste]
[og nå er jeg her.]
[Ta den.]
[Beklager, det er svogeren min.]
[-Hallo?] -Du er sammen med feil lege.
[-Hva mener du?] -Abu Sharif er på vei til pasienten.
[-Er du sikker?] -100%.
[-Gi meg fem minutter.] -Unnskyld deg og kom til bilen.
[Jeg er på vei.]
[Taket til søsteren min er oversvømmet.]
[Jeg må hjelpe henne å få ting ut av huset.]
[-Oversvømmelse på sommeren?] [-Det er merkelig.]
[Kanskje varmtvannsberederen eksploderte.]
[-Seriøst?] [-Jeg skal gjøre det godt igjen.]
Jeg hører fra Steve at jeg er ekskludert fra oppdraget?
Boaz, ro deg ned.
Har du ikke baller til å si det selv?
Har Doron snakket med deg?
-Det har ikke med Doron å gjøre. -Hva sa han til deg?
Du sender Nurit isteden.
Du har gjort henne til antiterror-operativleder.
Du slo en politimann i går og i dag kan du ikke kontrollere munnen din.
Trenger jeg Doron for å ekskludere deg?
-Boaz... -Ikke.
Boaz.
Jeg må være der når de tar ham!
Hei, hei! Hør på meg.
Hvil deg.
[Min kjære.]
[Ikke gråt.]
[Bashir er død, Abu Ahmad.]
[-Og Amal...] [-Må Gud ha nåde med dem.]
[Hvordan har barna og moren min det?]
[Barna har det bra, takk Gud.]
[Men hele situasjonen er vanskelig.]
[Og hvordan har du det?]
[Jeg vil ha deg ved min side.]
[Jeg har savnet deg.]
[Jeg kan ikke leve uten deg.]
[Taufiq, hvor lenge skal vi leve slik?]
[-Til vi vinner.] [-Du lovte meg.]
[Jeg kan ikke fortsette slik.] [Jeg har fått nok.]
[Vi må leve sammen som en familie.]
[Barna våre fortjener et godt liv.]
[Så, så, min kjære. Vær tålmodig.]
[En bursdagsgave til deg.]
[Poison.]
[Poison?]
[-Jeg sluttet å bruke det for lenge siden.] [-Virkelig?]
[Du brukte den hele tiden da vi møttes.]
[Stakkars Walid lette over hele Ramallah.]
[Det er fint.]
[Jeg skal bruke den på daten min neste fredag.]
[Skal du på date? Jeg skal vise deg "date"!]
-Doron, hvorfor er ikke Boaz med oss? -Moreno ba ham hvile.
Hvile? Jævla drittsekk.
Hva er han så sliten av?
Av å høre på deg snakke. Stopp plapra.
-Går det bra? -Ja, hvordan det?
For en søt gutt.
-Han er din eldste? -Min førstefødte, Guy.
-Nurit, vil du se på mitt? -Ditt hva?
Jeg har et bilde av at han tar nummer to.
Vil du se at han bader?
Overse ham. Det forsvinner som bakgrunnsstøy.
Pass deg, eller så forsvinner du.
Ser du det? Han begynner å bli frekk.
Amir, ifølge dronen er legen på vei til Al-Tira, Ramallah.
Jeg koordinerer bistand fra søk- og redningsstyrker.
Jeg har eksakte koordinater senere. Lykke til.
Naor, ta ut riflene.
[Legen er her.]
[Legen må se på deg.]
[Ikke sånn.]
[-Fred være med dere.] [-Hallo, min venn.]
[Kommer dere fra Jerusalem?]
[-Tror du at jeg er fra Jenin?] [-Nei, men dette er Beitunia.]
[-Er det?] [-Ja.]
[Kjenner du noen i strømselskapet?]
[Nei, men onkelen min, Nidal, jobber i Jerusalem. Kjenner du ham?]
[Klart jeg gjør. Er Nidal onkelen din?]
[-Ja, han er det.] [-Du sier ikke det.]
-Vi er avslørt! -Som faen også!
[De fant oss! Vi stikker!]
[Gå ned!]
[Kom igjen!]
[Hvor er han?]
[Ikke rør deg.] [Ikke rør deg!]
[-Hvor er han?] [-Jeg vet ikke.]
[-Hvor gjemmer han seg?] [-Jeg vet ikke.]
[-Hvor er han?] [-Jeg vet ikke.]
Doron, de nærmer seg, send redning!
[-Hvor er han?] [-Jeg vet ikke.]
[-Snakk!] [-Nok!]
[Snakk!]
[-Hvor er han?] [-Det holder!]
[Hør nøye etter, dr. Abu Sharif, ikke spill overrasket!]
[Vi vet hva du har gjort og hvor hele familien din bor.]
[Snakk eller så besøker vi dem i kveld!]
De nærmer seg, hører dere meg?
[Jeg kom hit rett før dere. Han hadde ikke kommet ennå.]
Doron, trekk dere ut nå. Steve er omringet.
[Det holder, de er etter oss.]
[Kom igjen.]
Denne episoden er tilegnet Iris Azulais velsignede minne