-Hvad laver du her? -Hvad laver du her, Gabi?
Jeg er i marken i dag.
Hør her...
-Jeg har mødt ham. -Hvem?
Abu Ahmad.
Jeg har mødt ham. Jeg er langt inde i deres system.
De ved ikke, hvem jeg er. Nu kan jeg få ham.
-Jeg kan udrydde ham, Gabi. -Jeg tager dig med hjem.
[ARABISK] [Vagt!]
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
[Du skylder mig for at mødes så tidligt.]
[-Hvad laver du her?] [-Jeg skylder dig en tjeneste.]
[Det er den bedste tid på dagen.]
[Vil du ikke hellere afhøre ham her? Ingen får ham at se.]
[Nej. Jeg gør det hos mig.]
[To timer. Så ved vi, hvem han er, og hvor han kommer fra.]
[Du får to bevæbnede vagter med.]
[Det er ikke nødvendigt. Bare han er i håndjern.]
[Hør her.]
[Han havde den i lommen.]
[Få din mand til at holde op med at snuse rundt her,]
[eller han dør som martyr næste gang.]
[Hvis du vidste det, hvorfor sagde du så intet, før jeg kom?]
[Jeg vidste det ikke.]
Giv mig den røde telefon.
Du er gal. Hvad har du gang i?
Jeg er et telefonopkald fra at fælde Abu Ahmad.
Ikke når forsvarsministeren arresterer dig!
Jeg er trængt dybt ind i territorierne i denne uge.
-Jeg har mødt Abu Ahmad. -Hvordan?
Han har rekrutteret mig.
Du har vrangforestillinger.
Hvorfor arresterede Abu Mahr mig så?
Hvorfor?
Fordi du var frivillig i en Hamas-operation.
Der ser du. Jeg håber, du har den røde telefon.
-Den er her. -Godt.
Walid Al-Abed gav mig den.
Han skal ringe og sige, hvor de samler mig op.
-Ingen vil tro det, Doron. -Du tror på det.
Alle ved, at Abu Ahmad møder sine martyrer før et angreb.
Hvad er din plan? At sprænge dig selv i luften med ham?
Velkommen til din luksussuite.
Du kan få roomservice og massage. Med hilsen fra Gideon Avital.
Du kan også prøve at stikke af, hvis du vil skydes.
-Drikkepenge går ikke, vel? -Hvad sagde du?
Hvad skal jeg sige?
Ingen er før gået så langt som til at melde sig som selvmordsbomber.
Hverken vores enhed, Mossad eller andre.
Det duer ikke uden telefonen.
Telefonen er i gode hænder.
-Lad mig afslutte det, Gabi. -Jeg ser, hvad jeg kan gøre.
Slap af, tag et bad, bestil et par film.
[Leg med dig selv.]
Værsgo.
[-Taufiq.] [-Abu Halil.]
[Taufiq, min ven.]
[-Hvordan har du det?] [-Lovpris Gud. Og du?]
[Abu Halil er tilbage fra kulden.]
[Joker du? Det er 40 grader i Amman nu.]
[Man kan dårligt få vejret.]
[-Var de emsige ved grænsen?] [-Nej, det gik fint.]
[Jeg forstår ikke, hvorfor de ikke mistænker mig.]
[Gudskelov for det. Jøderne skyder også dommere. Ikke kun børn.]
[Lovpris Gud.]
[Pas ekstra godt på den.]
[Tænk dig om, før du bruger den.]
[Det er bedst, hvis du slet ikke bruger den.]
[Bare rolig, Abu Halil. Det hele er planlagt.]
[Tak for hjælpen, Abu Halil.]
[-Tak.] [-Med al min kærlighed, bror.]
[Du minder mig om min ungdom.]
[Min dejlige ungdom, før jeg begyndte i branchen.]
[Derfor stoler jeg kun på familie. Jeg stoler ikke på andre, Abu Halil.]
[Apropos familie.]
[lederne i Amman bad mig om at give dig dem her.]
[-Er det alt? Hvor er resten?] [-Det er alt, hvad de gav mig.]
[Vores venner i Amman glemmer, hvordan vi lider.]
[De har ikke glemt noget. De ved godt, hvor meget du ofrer.]
[Abu Halil.]
[Hvordan har du det?]
[Min kære Walid.]
[-Hvornår er du kommet tilbage?] [-Lige nu.]
[-Hvordan har du haft det?] [-Godt.]
[Stammer du stadig?]
[Som lille sagde han ikke et ord.]
[Ikke et eneste ord. Jeg troede, han var stum.]
[Hvad er der?]
[Jeg kunne ikke finde hende. Men det skal nok lykkes.]
Ingen er kommet så langt. Han kan ringe når som helst.
Hvordan ved vi, at Abu Ahmad vil møde Doron?
Abu Ahmad møder altid selvmordsbomberne før et angreb.
Han gjorde det også, da vi næsten havde ham.
Du er ikke dum. Heller ikke han.
Jeg er træt af ham og hans stædighed.
Også jeg. Men han er tæt på nu.
-Prøver du at gøre en ende på mig? -Det vil også gavne dig.
Jeg sætter ikke systemet på spil for et eventyr.
Det er kun Doron, som er på spil. Og han er indstillet på det.
Doron Kabilio hører til i fængsel.
Efter operationen.
Der er ingen operation. Hører du ikke efter?
Jeg er færdig med den fyrs narrestreger.
Hvad laver du her?
Du forsvandt for mig.
Jeg kan ikke leve uden dig.
Jeg mener det, Gali. Jeg bliver gal.
[Er det her fint?]
[Skal jeg skaffe dig flere?]
[Den lå bag døren, du skulle bryde op.]
[Tror du stadig ikke, at din kusine er med jøderne?]
[Hun samarbejder.]
[-Vi ved ikke, hvem der gjorde det.] [-Var det så en indbrudstyv?]
[-Måske gjorde Abu Samara det.] [-Eller du!]
[-Jeg?] [-Ja.]
[-Mistænker du mig?] [-Ja!]
[Din kusine holder med dem. Måske gør hele din familie.]
[-Tror du, jeg samarbejder?] [-Ja!]
[Forsvar hende ikke!]
[-Hvad ved du om hende?] [-Alt. Jeg har kendt hende hele mit liv.]
[Hvad hvis hun havde kontakt med jøderne i Frankrig?]
[Hvordan kan du vide det?]
[Hvor er hun?]
[Jeg ved det ikke. Jeg skal nok finde hende.]
[Jeg vender hver en sten. Hun er en skam for familien.]
[Walid, vær en mand og en palæstinensisk soldat.]
[Rens dig ved at dræbe hende med dine egne hænder.]
[Forstået?]
[Shirin, luk op.]
[-Luk op, eller jeg sparker døren ind.] [-Øjeblik.]
[-Vi har været i din lejlighed.] [-Og hvad så?]
[-Du efterlod lidt af et rod.] [-De prøvede at slå mig ihjel.]
[Hvorfor har du brug for Amir Mahajne?]
[-Hvad vil du mig?] [-Abu Ahmad har sendt mig.]
[Er du her for at slå mig ihjel?]
[Som lille ventede jeg på, at du kom fra Paris i ferierne]
[og gik tur med mig.]
[Jeg elsker dig.]
[Før vidste jeg ikke, hvad kærlighed er.]
[Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, Walid.]
[Bare sig "ja".]
[-"Ja"?] [-Ja.]
[-Til hvad?] [-Til at gifte dig med mig.]
[Walid...]
[Du behøver ikke sikkerhedstjenesten til at beskytte dig.]
[Jeg beskytter dig.]
[-Det er din chance for at overleve.] [-Det er ikke en grund til at gifte sig.]
[Det synes jeg da. Ingen ville gøre min kone noget.]
[-Hvad med Abu Ahmad?] [-Ikke engang han. Ingen.]
[Det holder ikke. For ham er du stadig en dreng.]
[Lad være med at kalde mig det.]
[Shirin, stoler du på mig?]
[Hvad siger du?]
[-Til hvad?] [-Til at blive min kone.]
[-Jeg må tænke over det.] [-Fint.]
[-Tænk, så længe du må.] [-Fint.]
Operationen gik perfekt, Nassrin.
Vi skal se på øjet om et par dage, men Abir skal nok komme til at se.
Tak. Tak, doktor.
-Hvornår kan hun komme hjem? -Om tre-fire dage.
Først da?
Der må ikke opstå infektioner. Det hele skal fungere.
Kan jeg tage hende med før, hvis vi tager til hospitalet i Nablus?
Måske om to dage. Hun bør ikke røre sig for meget inden.
Vi ser, hvordan det går om to dage.
Tak skal du have. Tak, doktor.
-Værsgo. Alt godt. -Tak.
[Herregud...]
[Glad?]
[Lovpris Allah.]
[Du ved, at du kan gøre en ende på det her mareridt.]
[Du kan bo i Berlin, Paris, hvor end du vil.]
[Med børnene og Abu Ahmad.]
[Sikkert...]
[Vi vil ikke have din mand her.]
[Hvis vi kan arrangere det, så han rejser herfra]
[i hemmelighed, er det det værd for os.]
[-Så dræber I ham, når I kan.] [-Nej.]
[Han ville ikke være den første, som blev betalt for at forsvinde.]
[Det går han aldrig med til.]
[Heller ikke din forsvarsminister.]
[Han har allerede sagt ja.]
[Han er far til mine børn. Jeg kan ikke udlevere ham.]
[Du synes, jeg skal udlevere ham for børnenes skyld, ikke?]
[Som om du interesserer dig for dem.]
[Du ved, hvor meget det ville svække ham.]
[Den stakkel flytter fra sted til sted som en rotte.]
[Du vil have os til Berlin, så du kan svække og dræbe ham.]
[-Det er for dine børns skyld.] [-Betyder mine børn så meget?]
[Bare lad være, kaptajn Ayub. Jeg er ikke dum.]
HAMAS' KONTORER DET NORDLIGE RAMALLAH
[Jeg lytter.]
[Jeg har tænkt.]
[Dagens Abu Ahmad er ikke som gårsdagens.]
[Det betyder?]
[Han bør stoppes.]
[Jeg hindrer dig ikke.]
[Jeg siger dig hvornår og hvor, og du fanger ham.]
[Det er vigtigt, at du gør det med dine egne hænder.]
[Du er den eneste, som kan komme tæt på ham.]
[Skyd ham en kugle for panden og sørg for, at han er død.]
[Så sætter vi punktum for hans mirakuløse "opstandelser".]
[-Skal jeg slå ham ihjel?] [-Hvem ellers?]
[-Men jeg kan ikke...] [-Walid.]
[Jeg gør ikke dit job for dig.]
[Du er den eneste, som kommer tæt på ham.]
[Stille.]
[Uden at blive opdaget.]
[Tag den.]
[En israelsk soldat har solgt os den.]
[Er du med mig?]
[Sig, at huset blev angrebet, og at du slap væk.]
[Han var ikke så heldig, og IDF slog ham ihjel.]
[Det bliver vores hemmelighed,]
[som vi tager med os i graven.]
[Det ved jeg.]
[Abu Ahmad var en helt for os alle,]
[men hans opførsel svækker ham.]
[Han giver os ikke noget valg.]
[-Men jeg kan ikke gøre det.] [-Hvorfor ikke?]
[Ved du hvad? Se på det sådan her.]
[Du gør ham en tjeneste.]
[Hvis han lever, bliver han til grin.]
[Hvis han dør, mens vi er i krig mod jøderne...]
[...bliver hans navn ikke sværtet.]
[Hvad er der, Abu Amir?]
[Hallo?]
[- Er du alene?] [-Ja.]
[Kære. Hvordan har hun det?]
[Hun er i bedring.]
[Lægen sagde, at hun var heldig.]
[Hendes øje blev reddet.]
[Gud velsigne hendes læge.]
[Hvornår er I tilbage?]
[Det ved jeg ikke.]
[Nassrin, vi må snakke sammen. Jeg kan forklare det, der skete.]
[Jeg vil ikke have forklaringer nu.]
[-Min datter skal bare få det bedre.] [- Selvfølgelig .]
[Jeg savner hende og Ahmad.]
[Jeg savner også dig.]
[Hvis Gud vil.]
[-Jeg tager hjem.] [-Selvfølgelig.]
[Så snart du kan.]
[Jeg tager tilbage til Berlin med børnene.]
[Hvabehar?]
[Hvad mener du?]
[Jeg kan ikke holde det ud længere.]
[Abir var heldig. Hvem ved, hvad der sker næste gang?]
[Vi er en familie.]
[Du kan ikke selv bestemme det. Vi må snakke sammen.]
[Mine børn fortjener et normalt liv. Det får de ikke her.]
[Jeg har aldrig haft et normalt liv.]
[-Men det vil jeg give mine børn.] [-Det ved jeg godt...]
[...og jeg værdsætter og respekterer det, du gør...]
[...men du har sat mig i en vanskelig situation.]
[Jeg skal vælge mellem dit liv og mine børns liv.]
[Nassrin, vær nu sød. Jeg beder dig.]
[Du har glemt os. Du har forladt dine børn.]
[Du var villig til at ofre Abir. Forstår du det?]
[Nassrin... lad os bare mødes i fem minutter.]
[Okay.]
[Men det skal være snart.]
[Fint. Tag telefonen med.]
[En af mine folk fortæller dig, hvor du skal tage hen.]
[Fint.]
[Allahu Akbar.]
[Må den ophøjede Allah modtage mine bønner]
[Må den barmhjertige Allah give os alle fred.]
[-Fandt du hende?] [-Nej.]
[Jeg kommer snart.]
[Hører du, Walid?]
[En dag vil jøderne fange mig.]
[De kommer nærmere og nærmere.]
[Hvis ikke dem, så Abu Samara.]
[Og hvis ikke Abu Samara, så er det en af mine folk.]
[Du skal være forberedt på at tage min plads.]
[Du ved ikke, hvor svært det er at være mig.]
[Walid, du er som en søn for mig. Det ved du.]
[Ved du, hvad det er?]
[Hvad er det?]
[Det er det, den udvalgte skal tage med sig i morgen.]
[Abu Samara og hans feje venner vil ikke forudse det.]
[-Men hvad er det?] [-Det får du at se.]
[Jeg skjuler aldrig noget for dig.]
[Men denne gang er det til dit eget bedste.]
[Du skal stole fuldstændig på mig.]
[Okay?]
Jeg spiser ikke, jeg tygger tyggegummi.
Så sig det til mor. Heldigvis er vi skilt.
Det er synd, du ikke kan forlade hende.
Jeg er der omkring klokken 21.
Jeg må løbe.
Hallo?
[- Samah?] [-Hans bror. Samah er her ikke.]
[Han lagde telefonen hos mig. Hvem er det?]
[Hvornår kommer han?]
[Om en time.]
[Jeg ringer igen om en time.]
[Fint.]
Hvorfor en time? Jeg idiot skulle have sagt "to timer".
Jeg er din bror.
Hvad?
Jeg sagde, at jeg er din bror. Så hvis han spørger...
Yiftah, hvad så?
Der er en lammekotelet og ris i køleskabet.
Du skal ikke varme det i mikroovnen, okay?
Du kan putte ris i mikroovnen, men varm lammet på en pande.
Jeg ved godt, du har basketball kl. 18.30.
Det er okay, at han er højere end dig.
Hvis du skubber ham med bagdelen, misser han.
Okay. Jeg må løbe.
Jeg slår dig ihjel, hvis der kommer ketchup på den.
Hej, hej.
Hallo?
[Det er Samah.]
[Undskyld. Det skal ikke gentage sig.]
[Forstår du, at du skal følge vores ordrer?]
[Ja. Jeg beklager.]
[Det er okay.]
[Hør godt efter.]
[Vær på det gamle marked i Beitunia i morgen kl. 10.]
[Vent der. Du bliver hentet. Forstået?]
[Forstået.]
[Tag ikke afsked med nogen.]
[- Gør det, du plejer at gøre.] [-Okay.]
[-Må Allah være med dig.] [-Farvel.]
Hvis du er i tvivl, er det nu, du skal aflyse.
Oversættelse: Ida Elling Magnus