-Vad gör du här? -Vad gör du här, Gabi?
Jag är på besök.
-Jag har träffat honom. -Vem?
Abu Ahmad.
Jag har nästlat in mig djupt. De vet inte vem jag är.
-Doron... -Jag kan göra slut på honom.
Oroa dig inte. Jag tar med dig hem.
[ARABISKA] [Vakt!]
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
[Jag gör dig en tjänst när jag träffar dig så tidigt på morgonen.]
[Jag ska återgälda det. Men det är de bästa timmarna på dagen.]
[Vill du inte förhöra honom här? Ingen får se honom.]
[Nej, jag gör det hos mig. Om två timmar vet vi vem och varifrån han är.]
[Jag skickar med två beväpnade vakter.]
[Det behövs inte. Sätt bara på honom handbojor.]
[Han hade det här i fickan.]
[Säg till din kille att sluta snoka runt här,]
[annars dör han verkligen som shahid nästa gång.]
[Om du visste det, varför sa du då inget förrän jag kom hit?]
[Jag visste det inte.]
Ge mig den röda mobilen.
-Du är galen! Vad ska du göra? -Ett samtal och jag får döda Abu Ahmad.
Förvarsministern ska låta anhålla dig!
Jag har tagit mig djupt in i de palestinska territorierna.
-Jag träffade Abu Ahmad. -Exakt hur?
-Jag ska bli hans självmordsbombare. -Du inbillar dig!
Jaså? Varför grep då Abu Mahr mig? Varför grep han mig?
-Han sa att du arbetade för Hamas. -Just det. Ge mig den röda mobilen.
-Den är här. -Bra.
Walid Al-Abed gav den till mig. De ska ringa och säga var de hämtar mig.
-Ingen kommer att tro dig. -Du gör.
Alla vet att Abu Ahmad träffar sina martyrer innan en attack.
Tänker du spränga dig själv med honom?
Välkommen till er lyxsvit, min herre.
Ni kan beställa rumservice och massage. Gideon Avital bjuder.
Ni kan också försöka rymma, men då blir ni skjuten.
-Jag antar att det inte blir nån dricks. -Vad säger du?
Vad jag säger? Att rekryteras som självmordsbombare av Hamas,
så långt har ingen kommit. Inte vi, Mossad eller nån annan.
Det är värdelöst utan mobilen.
Telefonen är i goda händer.
-Låt mig slutföra det. -Jag ser vad jag kan göra.
Så länge kan du vila, duscha, beställa filmer. Ta på dig själv.
Varsågod.
[-Taufiq!] [-Abu Halil.]
[-Taufiq, min vän.] [-Hur är det med dig?]
[Prisa Gud. Och dig?]
[-Abu Halil är tillbaka från kylan.] [-Det är fyrtio grader i Amman!]
[Jag kan knappt andas!]
[-Bråkade de med dig vid gränsen?] [-Nej, det var smärtfritt.]
[Jag förstår inte varför de inte misstänker mig.]
[Tacka Gud för det. Judesvinen skjuter domare också, inte bara barn.]
[Prisa Gud.]
[Vakta den här extra noga.]
[Tänk dig för innan du använder den. Det är bäst att inte använda den alls.]
[Oroa dig inte. Allt är genomtänkt.]
[Tack för din hjälp, Abu Halil.]
[Jag gör det av kärlek. Du påminner mig om när jag var ung.]
[Min ljuva ungdom, innan jag startade företaget.]
[Därför litar jag bara på familjen. Jag litar inte på nån annan.]
[På tal om familj bad ledarna i Amman mig att ge dig det här.]
[-Är det allt? Var är resten?] [-Det var allt de gav mig.]
[De har visst glömt att vi lider här.]
[Nej, de vet mycket väl vilka uppoffringar du gör.]
[-Abu Halil!] [-Ser man på! Min käre Walid!]
[-När kom du tillbaka?] [-Nyss. Hur har du haft det?]
[-Bra.] [-Stammar du fortfarande?]
[Som barn kunde han inte säga ett enda ord.]
[Jag trodde att han var stum.]
[-Vad är det?] [-Jag hittade henne inte.]
[Men det kommer jag att göra.]
Det är ett unikt tillfälle. Han kan ringa när som helst.
-Hur vet vi att Abu Ahmad träffar Doron? -Han har alltid träffat sina bombare.
-Till och med när vi jagade honom. -Du är inte dum och inte han heller.
-Jag är trött på Dorons myterier. -Jag också, men han är inne.
-Försöker du göra slut på mig? -Det här vore bra för oss alla.
Jag vill inte äventyra systemet.
Den ende som tar en risk är Doron Kabilio.
Han ska till fängelset, ingen annanstans.
-Efter operationen. -Det blir ingen operation, säger jag!
Det är slut med hans upptåg!
Vad gör du här?
Du försvann.
Jag kan inte leva utan dig.
Jag menar det, Gali. Jag håller på att bli galen.
[Är det här bra?]
[Ska jag ordna mer?]
[Det här fanns innanför dörren som du skulle slå in.]
[Tror du fortfarande inte att din kusin arbetar för judarna?]
[-Vi vet inte vem som gjorde det.] [-Inbrottstjuvar?]
[-Kanske Abu Samara.] [-Eller du!]
[-Misstänker du mig?] [-Ja.]
[Kanske är hela familjen på deras sida.]
[-Tror du att jag är kollaboratör.] [-Ja!]
[Sluta försvara henne. Hon har bott i Frankrike, vad vet du om henne?]
[-Jag har känt henne i hela livet!] [-Hon kan ha haft kontakt med judar där!]
[Hur skulle du veta det?]
[-Var är hon?] [-Jag vet inte. Jag hittar henne.]
[Jag gör det som krävs. Hon har vanärat vår familj.]
[Var en man och en palestinsk krigare.]
[Rentvå ditt namn genom att döda henne med dina bara händer.]
[Shirin, öppna!]
[-Öppna innan jag sparkar in dörren!] [-Vänta.]
[-Vi var i din lägenhet.] [-Och?]
[-Du städade inte efter dig.] [-De försökte döda mig.]
[Varför behöver du Amir Mahajne?]
[-Vad vill du ha av mig?] [-Abu Ahmad har skickat mig.]
[Är du här för att döda mig?]
[Som barn väntade jag på att du skulle komma hem från Paris semestern]
[och ta med mig till parken.]
[Jag älskar dig.]
[Du visade mig vad kärlek är.]
[Walid, jag vet inte vad jag ska säga.]
[-Du behöver bara säga ja.] [-Ja? Till vad?]
[-Till att gifta dig med mig.] [-Walid...]
[Du behöver inte nån från palestinska säkerhetstjänsten. Jag ska skydda dig.]
[-Det är din enda chans att överleva.] [-Det är inget skäl att gifta sig.]
[Varför inte? Ingen skulle våga göra min fru illa.]
[-Abu Ahmad, då?] [-Inte ens han. Ingen.]
[-Nej, du är bara ett barn för honom.] [-Sluta kalla mig ett barn!]
[Shirin... Litar du på mig?]
[Vad säger du?]
[-Om vad?] [-Om att bli min fru.]
[-Jag måste tänka på saken.] [-Javisst.]
[-Tänk så länge du behöver.] [-Okej.]
Nassrin, operationen gick bra.
Vi måste undersöka ögat igen, men hon kommer säkert att kunna se.
Tack! Tack, doktorn!
-När kan jag ta med henne hem? -Hon måste bli kvar i tre-fyra dagar.
Vi måste se så att det inte blir infekterat och att allt funkar.
Kan jag ta henne till sjukhuset i Nablus?
Kanske om två dagar. Hon bör vara stilla till dess.
Vi bestämmer om två dagar.
Tack, doktorn. Tack så mycket.
-Ingen orsak. Sköt om er. -Tack.
[Gud...]
[-Är du glad?] [-Prisa Gud.]
[Du vet att du kan få ett slut på hela den här mardrömmen.]
[Du kan bo i Berlin, Paris eller var du än väljer.]
[-Med dina barn och Abu Ahmad.] [-Visst...]
[Vi vill inte ha din man här.]
[Om vi kan ordna så att vi blir av med honom, i hemlighet,]
[då är det värt det för oss.]
[-Ni dödar honom så fort ni kan.] [-Absolut inte!]
[Han skulle vara den förste som får betalt för att försvinna.]
[Han går aldrig med på det. Inte er försvarsminister heller.]
[Han har redan sagt ja.]
[Jag kan inte förråda mina barns far.]
[Du vill att jag gör det för barnens skull, som om du brydde dig om dem.]
[Du vet hur försvagad han skulle bli.]
[Den stackaren flyttar mellan gömställen som en råtta.]
[Du vill att vi flyttar till Berlin så att ni kan försvaga och döda honom.]
[-Det är för dina barn skull.] [-Är de så viktiga för dig?]
[Kapten Ayub, jag är inte dum!]
HAMAS KONTOR NORRA RAMALLAH
[Jag lyssnar.]
[Jag har funderat.]
[-Abu Ahmad är inte den han var i går.] [-Vad menar du?]
[Hon borde elimineras.]
[Jag tänker inte hindra dig.]
[Jag säger när och var, och ni tar fast honom.]
[Du måste göra det själv.]
[Bara du kan komma nära honom.]
[Sätt en kula skallen och försäkra dig om att han är död,]
[så att vi slipper fler mirakulösa uppståndelser.]
[-Ska jag döda honom?] [-Vem annars?]
[-Men jag kan inte...] [-Walid.]
[Vi kan inte göra ditt jobb åt dig.]
[Du är den ende som kan komma nära honom. Tyst, utan att märkas.]
[Ta den här. En israelisk soldat sålde den till oss.]
[Förstår du?]
[Säg att huset blev attackerat.]
[Du lyckades fly men inte han, och israelerna dödade honom.]
[Det blir vår hemlighet, och vi tar den med oss i graven.]
[Jag vet.]
[Abu Ahmad var allas vår hjälte, men hans beteende minskar hans prestige.]
[Vi har inget val.]
[-Men jag kan inte.] [-Varför?]
[Vet du vad? Tänk så här: Du gör honom en tjänst.]
[Om han lever gör han sig till åtlöje, men om han dör i krig mot judarna...]
[...blir hans namn inte vanärat.]
[Vad är det, Abu Amir?]
[-Hallå?] [-Är du ensam?]
[-Hur mår min älskling?] [-Hon återhämtar sig.]
[Läkaren sa att hon hade tur. De kunde rädda ögat.]
[Gud välsigne hennes läkare. När kommer du hem?]
[Jag vet inte.]
[Nassrin, vi måste prata. Jag kan förklara det som hände.]
[Jag vill inte ha förklaringar nu. Jag vill bara att min dotter blir bra.]
[Förstås, om Gud så vill.]
[Jag saknar henne och Ahmad. Och jag saknar dig också.]
[Om Gud så vill.]
[-Jag åker hem.] [-Visst. Så fort du kan, förstås.]
[-Jag ska tillbaka till Berlin med barnen.] [-Va?]
[Vad menar du?]
[Jag står inte ut längre. Abir hade tur den här gången.]
[-Men vad händer nästa gång?] [-Vi är en familj. Vi måste prata om det.]
[Barnen förtjänar ett normalt liv, och det är omöjligt här.]
[Jag har ägnat mitt liv åt att ge mina barn en chans att leva normalt.]
[Det vet jag, och jag uppskattar och respekterar verkligen det du gör.]
[Men du har försatt mig i en svår situation.]
[Jag måste välja mellan ditt och barnens liv.]
[Nassrin, jag ber dig.]
[Du har glömt oss. Du har övergett dina barn.]
[-Du var villig att offra Abir!] [-Låt oss bara träffas i fem minuter.]
[Okej, men det måste vara så fort som möjligt.]
[Ja. Ta telefonen med dig.]
[När du lämnar sjukhuset säger en av mina män till dig vart du ska.]
[Allahu Akbar.]
[Må Gud ta emot mina böner.]
[Må Gud den barmhärtige skänka frid åt oss alla.]
[-Hittade du henne?] [-Nej.]
[Jag kommer snart.]
[Hör du, Walid?]
[En dag kommer judarna att ta fast mig. De kommer allt närmare.]
[Om inte de, så blir det Abu Samara. Om inte han, så en av mina egna.]
[Jag vill att du är beredd på att ersätta mig.]
[Du vet inte hur svårt det är att vara jag.]
[Walid, du är som en son för mig. Vet du det?]
[Vet du vad det här är?]
[Vad är det?]
[Det som den utvalde tar med sig i morgon.]
[Abu Samara och hans fega vänner kommer inte att ana nåt.]
[-Men vad är det?] [-Det får du snart veta.]
[Jag hemlighåller inget för dig, men det är för ditt eget bästa.]
[Jag vill att du litar fullständigt på mig. Förstår du?]
Jag äter inte, det är tuggummi!
Säg till mamma, då! Tur att vi är skilda. Nej, synd att du inte kan skilja dig.
Nej, jag är där omkring nio i kväll.
Jag måste lägga på.
Hallå?
[-Samah?] [-Nej, hans bror. Samah är inte här.]
[-Han lämnade telefonen. Vem är detta?] [-När är han tillbaka?]
[Om en timme.]
[Jag ringer igen om en timme.]
[Okej.]
Varför en timme? Idiot, varför sa jag inte två timmar!
-Jag är din bror. -Va?
Jag sa till killen på telefonen att jag är din bror, om han frågar.
Yiftah, vad är det?
Det finns lammkotletter och ris i kylen. Men värm dem inte i mikron.
Du kan mikra riset, men värm kotletterna i en stekpanna.
Du vet att du har basket halv sju.
Det kvittar att han är längre. Knuffa med häcken så missar han korgen.
Okej, kompis. Jag måste lägga på. Och ingen ketchup, då dödar jag dig!
Hej då, Yiftah.
Hallå?
[Det är Samah.]
[Förlåt, det ska inte hända igen.]
[Förstår du att du måste lyda våra order till punkt och pricka?]
[-Ja. Jag ber om ursäkt.] [-Inga problem.]
[Lyssna nu noga.]
[Kom till marknaden i Beitunia tio i morgon bitti.]
[-Där hämtar nån dig. Uppfattat?] [-Ja.]
[Ta inte farväl av nån.]
[-Gör inget ovanligt.] [-Okej.]
[-Må Gud vara med dig.] [-Hej då.]
Om du vill ångra dig, så gör det nu.