‏מה אתם עושים?
‏מה אתה עושה, אבו ח'אלד?
‏אני קורע תמונה של כלב שיעי! זוז!
‏תלינו את זה כדי לכבד את הבן שלך.
‏אתה יודע שהוא מת שהיד.
‏מזלך שאתה אבא שלו. ‏מתוך כבוד אנחנו לא נפגע בך.
‏למה, מה עוד תעשו לי?
‏את הבן שלי כבר הרגתם, ‏אתם והנסראללה המקולל שלכם.
‏למי תלשינו? לעאדל?
‏שאלוהים ייקח אותו.
‏הוא מקריב אתכם כמו כבשים.
‏ובשם מי אתם תמותו?
‏בשם נסראללה או בשם חמינאי?
‏עופו מפה! ‏-צבא! צבא!
‏אתה אבו ח'אלד? ‏-כן, אני אבא של ח'אלד.
‏בוא, בוא. ‏-תעזבו אותי! אני בא איתכם מרצון!
‏ברצון אני בא!
‏הבן שלי לא שהיד!
‏הבן שלי מת!
‏רצחו אותו!
‏שומעים?
‏רצחו לי אותו!
‏אני אספר לכם משהו,
‏אבל אני רוצה שתבטיחו לי ‏שלא תהרסו לי את הבית
‏ולא תעצרו אף אחד מהמשפחה.
‏אנחנו לא עושים פה הסכמים, אדון אבו ח'אלד.
‏הבן שלך טרוריסט.
‏ניסה לרצוח איש שלנו בבית שלו.
‏הכול בגלל עאדל. עאדל עשה לו שטיפת מוח.
‏שיקר לו כמו שהוא משקר לכל הצעירים במחנה,
‏ואני לא הצלחתי לשמור עליו.
‏כל חיי דאגתי שלא יצא להפגנה.
‏דאגתי שלא יזרוק אבנים,
‏דאגתי שילך ללמוד.
‏אבל זה לא עזר.
‏עאדל חטף לי אותו.
‏הוא גנב את הבן הבכור שלי.
‏ב…
‏במוסך של אבו סובחי ברחוב אל-יסמין…
‏האנשים של עאדל שם כל הזמן.
‏אני רואה אותם נכנסים לשם ויוצאים משם. ‏-בשביל מה?
‏אני בטוח שהם מתארגנים למשהו שם.
‏אבל מה, אני לא יודע.
‏איך אתה יודע שאלה האנשים שלו?
‏אני מכיר את הטיפשים האלה מאז שהיו ילדים.
‏הם היו חברים של בני המנוח.
‏זה שאומרים שמת כשהיד…
‏זה הבית.
‏חזבאללה.
‏הם מאבטחים את אשתו.
‏היא מכירה אותך, עיישה, כן? ‏-כן.
‏מה עושים?
‏תגידי שאת חברה של עיישה.
‏אם השומר קולט אותך, תסמני לי ואני אבוא.
‏את תופסת אותה לבד ומעבירה לה את הדרכון.
‏אחר כך את חוזרת לכאן
‏ואז לטריפולי והביתה.
‏טוב?
‏בהצלחה.
‏יום טוב לכם. ‏-אהלן.
‏צריכה עזרה? ‏-אני נור עסל, חברה של עיישה. קבענו להיפגש.
‏עיישה, יא חביבתי! מה שלומך?
‏סליחה על האיחור.
‏אמרתי לשומר שאני נור עסל, חברה שלך.
‏אהלן, נור.
‏הכול בסדר.
‏היא שכנה. היא גרה פה ברחוב מעל.
‏מאיה, מה את עושה בלבנון?
‏את יודעת שהגברים בחוץ הם מחזבאללה? ‏-עיישה…
‏הגעת מישראל? למה? איך? ‏-עיישה…
‏פעם ראשונה שאני פוגשת את אשתו של אחי.
‏אפשר לחבק אותך?
‏אני פה בשביל עומאר.
‏הוא הסתבך עם חזבאללה.
‏הוא פוחד, הוא רוצה לברוח מהם ‏אבל לא יודע איך.
‏אבל הוא לא אמר לי כלום על זה.
‏לו אמר לך הוא היה מסכן גם אותך.
‏הוא הצליח לתקשר איתי ‏באפליקציה מוצפנת וביקש שאגיע,
‏אבל מאז שנכנסתי ללבנון ‏אני לא מצליחה ליצור איתו קשר
‏כדי למסור לו את מה שביקש.
‏מה זה? ‏-הוא צריך את זה בשביל לברוח.
‏ככה תוכלו לצאת יחד.
‏לצאת? לאן?
‏לאירופה או לכל מקום. לא משנה.
‏העיקר לצאת מפה, לברוח.
‏תתקשרי אליו, תגידי לו ‏שאת צריכה לדבר איתו דחוף,
‏אבל אל תגידי מילה על הדרכונים.
‏ייתכן שחזבאללה מאזינים וזה יסכן אתכם.
‏את מבינה אותי, נכון?
‏את שוטרת ישראלית, אני יודעת.
‏איך אדע שזו לא מלכודת של הישראלים?
‏עיישה, אני אחותו
‏ואני מסכנת את חיי פה.
‏חביבתי, אני אספר לך על הכול, מבטיחה לך,
‏אבל קודם את חייבת להביא לו את זה.
‏אנחנו חייבות לעזור לו. ‏הבטחתי לו. אין לו אף אחד אחר.
‏יש לך דרך ליצור איתו קשר, נכון?
‏אין לו טלפון.
‏מאזינים לשיחות. הציונים מחפשים אותו.
‏אבל את מכירה את האנשים שלו, נכון?
‏בטוח יש דרך לתקשר למקרה חירום.
‏אני לא יכולה. אני לא יודעת לשקר.
‏הם יבחינו בזה ויחשדו בו.
‏ואם ימצאו אצלי את הדרכונים?
‏בבקשה, עיישה.
‏מצטערת, אני לא יכולה.
‏יודעת מה?
‏נלך שתינו, ואני אתן לו את זה.
‏אבל זה חייב להיות מהר.
‏הלו.
‏שלום, אדון ניזאר.
‏כן, עומאר איתי.
‏חכה רגע.
‏עומאר, ניזאר רוצה אותך.
‏מה, ניזאר? ‏-תקשיב, אשתך התקשרה,
‏היא אומרת שהיא חייבת לפגוש אותך.
‏היא נשמעה ממש לחוצה. ‏-מה קרה?
‏לא אמרה, היא אמרה רק שזה דחוף.
‏איך אני אגיע אליה? ‏לוקחים אותי עכשיו חזרה לבסיס.
‏חאג' עלי אמר להם להביא אותי.
‏למה? ‏-לא יודע.
‏אחי, קורה משהו.
‏קורה משהו.
‏או.קיי, הבנתי. אני אסע אליה. ‏-תודה.
‏קח אותה למקום שלנו. אתה יודע איפה.
‏ברור, אל תדאג.
‏אני חייב לך. תודה.
‏סמוך עליי, הכול יהיה בסדר.
‏תפוס.
‏ניזאר יבוא עוד מעט, ‏הוא ייקח אותנו לפגוש את עומאר.
‏מה נגיד לו? מה נספר לו עלייך?
‏אל תפחדי, אני איתך. את רק תפגישי בינינו.
‏זו גם הזדמנות בשבילי לראות את עומאר.
‏אני ממש מתגעגעת אליו.
‏כן.
‏הכול מוכן. שנתחיל?
‏לאט לאט. ‏-מספיק, חיים שלי, מספיק.
‏שלום עליכם. ‏-עליך השלום, אהלן וסהלן.
‏אהלן. ‏-מצטער, סגרנו להיום.
‏מה? ‏-לא…
‏סגרנו. ‏-לא, לא. רק תעיף מבט על המנוע.
‏הוא הפסיק לעבוד.
‏בשמחה הייתי מסתכל, אבל יש לנו חתונה היום. ‏אני חייב לסגור מוקדם.
‏בבקשה, אבו סובחי, ‏תעזור לנו. זה הרכב של העבודה.
‏הלוואי שיכולתי, אבל אני חייב לצאת,
‏יש אצלנו חתונה.
‏כלום, רק תעיף מבט. זה הפסיק ‏לעבוד פתאום, לא מתניע.
‏אולי זה הסטרטר.
‏בוא תראה…
‏סגור, אני אומר לך. לאן את הולכת? ‏-איפה השירותים פה?
‏סגור, אני אומר לך! ‏-תראה, תראה, חביבי.
‏רק תעיף מבט. אולי הסטרטר, חביבי, בוא תראה.
‏אני אומר לך שסגור. ‏אני לא יכול. אני צריך ללכת לחתונה.
‏כלום, רק תציץ שנייה, נו.
‏אני חייב לצאת מוקדם. ‏-אולי הסטרטר.
‏נראה שיש לנו אורחים.
‏פיראס.
‏תקרא לג'יבריל, שיעלה לבדוק מה קורה למעלה.
‏לא רואה פה כלום.
‏אין פה כלום.
‏מי את? מה את עושה פה?
‏כלום.
‏הרכב של בעלי הלך, אבו סובחי עוזר לו.
‏אני רק מחפשת את השירותים. ‏-עצרי, עצרי רגע, תעמדי.
‏מה? ‏-חכי.
‏תוריד את הנשק.
‏תסלח לי, אני הולך לראות מה עם אשתי.
‏מי את? אני מכיר אותך מבית החולים,
‏מה את עושה כאן?
‏אמרתי לך, אני פה עם בעלי, עם הרכב שלו.
‏את אחות. אני זוכר אותך.
‏מצטערת, אתה מבלבל אותי עם מישהי אחרת.
‏זו לא אני.
‏פיראס, שומע? ‏-שומע.
‏מסתערבים.
‏תזדרזו, חברים.
‏עאדל, חייבים לצאת מכאן עכשיו!
‏מוחמד, תחפה עלינו!
‏עכשיו!
‏ניזאר, מה שלומך? ‏-בבקשה.
‏יש איזו מונית שעוקבת אחרינו.
‏קח פה שמאלה.
‏הכול בסדר, היא פנתה.
‏ניזאר, אל תירה! אני מכירה אותו!
‏בואי. בואי! ‏-לא! לא!
‏תעלו לרכב! תעלו לרכב! ‏-לא! לא! לא!
‏עומאר, ניזאר רוצה אותך.
‏ניזאר, הכול בסדר?
‏זה עומאר?
‏מי זה?
‏כן.
‏חברים, תעצרו רגע בצד בבקשה.
‏זו אשתי. קרה לה משהו.
‏זה משהו דחוף.
‏אני חייב לחזור אליה ואין פה קליטה.
‏תעצרו רגע בצד, חברים, בבקשה.
‏מרעי, תעצור פה בצד.
‏בבקשה.
‏לעזאזל.
‏אני לא תופס אותה. ‏-יאללה, אין זמן.
‏צאו מהרכב!
‏רדו!
‏קדימה, מהר!
‏מהר!
‏נשבע לכם, אני אירה בשניכם במקום!
‏תתרחקו!
‏תירגע, עומאר, תירגע. הכול בסדר.
‏אז כל מה שסיפרת לי זה שקר.
‏לא הכול.
‏עומאר בכלל לא ביקש שאביא לו משהו.
‏הוא בכלל לא ידע שאני פה.
‏מי זה? את מכירה אותו?
‏ממש לא.
‏אל תפחדי, עיישה. הוא לא יפגע בנו.
‏את הבאת אותו ישר אליי! ‏-נשבעת לך באלוהים, לא ידעתי.
‏אתם השטן!
‏הוא אחיך, איך את מסוגלת?
‏כלבים! שקרנים!
‏זרוק אותו על הרצפה!
‏עומאר, תברח! תברח!
‏טוב, טוב, טוב, טוב.
‏בוא.
‏ששש… חביבתי.
‏אני מצטערת, עומאר. היא שיקרה לי.
‏מצטערת, עומאר. בבקשה, תברח.