MOSSAD-SKJULESTED, DET NORDLIGE LIBANON
[ARABISK] [Nimer?]
[-Ja, det er mig.] [-Hej.]
[Værelserne er klar.]
[Stig ud.]
[-Hvad er sidste nyt?] [-De har blokeret hovedvejene.]
[Men det vil tage timer at dække større områder.]
[-Kommer folk her forbi?] [-Nej, der er lukket for sæsonen.]
[Bare rolig. Du er i sikkerhed her.]
[-Indtil videre.] [-Kom.]
[Jeg har brug for en sikker telefon.]
[Godt at møde dig. Jeg har hørt meget om dig.]
Tror du, jeg er dum?
Han er i live. Jeg lyver ikke.
Jeg så blodpletterne og skudhullerne i lejligheden.
Han var hårdt såret, men jeg tog mig af ham.
Jeg gav ham blodtransfusioner.
[Tager du pis på mig?] Hvad er der galt med dig?
Tror du, vi ville lade ham dø?
Haj Ali har ham.
I Beiruts Saifi-kvarter. Jeg ved, hvor han er.
Hvorfor skulle jeg tro dig?
Fordi du holder min hustru og søster fanget.
Haj Ali må efterhånden vide, at jeg samarbejder med dig.
Han tager ingen chancer. Du har ikke meget tid.
Han får kaptajnen ud af Libanon så snart som muligt.
Og hvortil?
-Jeg hjælper dig med at finde ham… -Hvortil?
-Lov, du vil hjælpe mig. -Hvortil?
Til Iran.
[Aisha.]
[Vi skal nok klare den. Det lover jeg.]
[Hvordan kunne du gøre det her mod ham?]
[Omar elsker dig.]
[Han har altid talt om dig]
[og kaldt dig sin kæreste slægtning.]
[Jøden løj for mig.]
[De sagde, Omar havde brug for min hjælp, så jeg kom.]
[Jeg ville aldrig gøre noget, som kunne skade ham.]
[Men det gjorde du.]
[Du ødelagde vores liv, og nu slår de ham ihjel!]
[Nej.]
[Jeg kender dem.]
[De vil bare have den bortførte jøde.]
[Når de finder ham, kan du gå.]
[De lader ham aldrig gå.]
[Han dør. Det ved jeg bare.]
Tro mig, han har ingen grund til at lyve.
Jo da. Han trækker bare tiden, indtil I bliver fundet.
Doron…
Evakueringen er på vej. Bliv og vent på dem, okay?
Raphael, lad mig lige være på den sikre side.
-Hvis det holder, kan vi tage ham. -Hørte du mig?
Jeg vil ikke have et nyt Gaza.
Du skal ikke have flere liv på samvittigheden.
Det betalte vi dyrt for.
Det er modtaget.
[Nimer.]
[Kom her, min ven. Sæt dig ned.]
[Jeg har brug for en bil. Det haster.]
[Jeg ved, du ikke er klar over det,]
[men I er eftersøgt i hele sektoren.]
[De har fotos og en beskrivelse.]
[Alle libanesiske styrker er efter jer.]
[-Så glem bilen.] [-Jeg er tilbage om en time.]
[Du bliver fanget, især i bil.]
[Vi er blevet beordret til at passe på dig.]
[Du bliver her, indtil dine venner kommer.]
[Okay, min gode mand?]
[Jeg skal hen til Saifi-kvarteret. Hvordan kommer jeg derhen?]
Lige her.
Sagi, det her er Aliza. Aliza, min mand, Sagi.
-Hej. -Hej.
-Vi mødtes sidst.
Jeg har småkager med fra Jenin.
Undskyld, elskede.
Jeg undskylder også.
-Jeg vil gerne fortælle dig noget. -Vent lidt, lad mig.
Jeg ved, hvad jeg vil sige.
Jeg har indset, at det er okay.
Det er okay, hvis du ikke vil have et barn.
Både nu og senere.
Ved du, hvad der var det første, jeg tænkte, da jeg fandt ud af det?
Avihais børn.
At de er blevet mærket for livet.
I det mindste har de en normal mor.
Vi har begge det her lortearbejde og stopper jo aldrig,
så hvorfor udsætte et barn for det?
Er det ikke børnemishandling?
Det er bare ondskabsfuldt.
Du bliver en fantastisk mor, skat. Se på mig.
Du bliver en fantastisk mor.
Verdens bedste mor. Det lover jeg.
Fuck det. Der findes mennesker med det her job, som lever længe.
Andre bliver pludselig bare kørt over af en lastbil.
Hvad du end beslutter dig for,
accepterer jeg det.
"I medgang og modgang."
BEIRUT, SAIFI-KVARTERET
[Gud velsigne dig. Tak.]
[Hvordan går det, min gode mand? Kan du høre mig?]
[Klart og tydeligt. Hvad ser du?]
[Saifi-kvarteret er smukt.]
[Smukke huse og mennesker.]
[-Du skulle prøve at bo her.] [-Kan du se huset?]
[Selvfølgelig. Sikke et dumt spørgsmål.]
[Lige ved siden af caféen. Det står rigtigt pænt.]
[Vagter og kameraer. Helt perfekt.]
[Her bor sikkert en berømthed.]
[Det er perfekt.]
[Kan du gå hen mod huset? Er vagterne bevæbnede?]
[Alle oplysninger hjælper.]
[Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.]
[Jeg kom så tæt på som muligt. Jeg tror, vagterne er bevæbnede.]
[Kan du kigge ind på anlægget?]
[Jeg kan ikke se noget.]
[Jeg er nødt til at lægge på. Vi tales ved.]
[-Fred være med dig.] [-Kan jeg hjælpe dig?]
[Ja, det kan du. Jeg hedder Nimer og er ejendomsmægler.]
[Jeg søger nye ejendomme.]
[Vis mig noget ID.]
[Intet problem.]
[Værsgo.]
[Vi ligger nede sydpå, men vil gerne udvide.]
[Måske kan du hjælpe med noget her i området?]
[Der er intet til jer her.]
[Jeg tager tilbage.]
[Lidt mere. Jeg skal bruge noget med substans.]
[De er begyndt at mistænke mig. Det er for risikabelt. Jeg må gå herfra.]
[Bliv lidt længere, min ven.]
[-Okay.] [-Tak, min ven.]
Hvor vover du at sende ham på mission midt i Beirut uden min accept?
Se fotografierne, Raphael. Han er der helt sikkert.
Det er ren spekulation.
Vi aner ikke, hvem der er der, og du bringer en agents liv i fare.
Vil du sætte chancen for at redde Gabi over styr?
Så er det nok, Doron. Få så den agent ud!
[Tag en dyb indånding.]
[Igen.]
Raphael.
Få et satellitbillede af huset oppefra.
[Hvad foregår der? Hva'?]
[Hvad skal du med det tøj?]
[Skal jeg nu flytte igen? Jeg havde lige vænnet mig til "suiten".]
[Du er desværre stadig på farten, kaptajn.]
[Hvordan har han det, doktor?]
[Han er ved at komme til kræfter. Han kan godt rejse.]
[-Får vi medicin med til turen?] [-Naturligvis.]
[-Inhalator, adrenalin. Hele pakken.] [-Jeg vil ikke mere, Haj.]
[Flyt mig ikke mere. Lad mig hvile.]
[Vi har intet valg. Dine venner er efter os.]
[Det bringer os i fare.]
[Vi finder et sikkert sted til dig.]
[Jeg gav dig alt. Hvad vil du have?]
[Vær ikke bange. De behandler deres fanger godt.]
[Især dem, der samarbejder.]
[Jeg beder dig i Allahs navn om at lade mig blive.]
[Jeg vil gøre hvad som helst, bare du ikke sender mig derhen.]
[Vis nåde, Haj, for Guds skyld.]
[For Guds skyld, lad mig blive.]
[-Lad mig nu bare blive!] [-Fald ned og ti stille.]
[Gør ham klar til transport.]
Nåh?
Doron, vi rekognoscerer, men satellitbilledet er ikke nok.
De flytter ham ud af Libanon. Vi spilder vores tid!
Haj Alis ankomst betyder ikke, at Ayub er der.
Jeg har givet dig alle ledetrådene, Raphael.
Afvent instrukser, Doron. Denne gang gør vi det efter bogen.
Kan vi placere en anordning inde i huset?
Vi kender ikke planløsningen. At placere en anordning kan afsløre os.
Haj Ali passer godt på noget derinde.
Omar tror, at Haj Ali kører efter midnat. Vi har travlt.
Hvis han får ham ud af Libanon, ser vi ham aldrig igen, ved du godt det?
Hvad er planen så? Vi har ingen efterretninger eller plan,
og ingen indikation på, at fangen er der.
Enheden vil ikke gøre det.
Så gør vi det.
Med al respekt, Eli, du hverken udfører eller godkender missioner.
Jeg er enig i, det her er det rene selvmord.
Før vi er helt sikre på, Ayub er i live, bringer jeg ikke flere liv i fare.
Er vi ude på at få endnu en Ron Arad?
Er vi?
Mustafa Dirani? Sheikh Obeid?
Lyder det bekendt?
I har bragt agenter med færre efterretninger i fare.
Ikke for at finde Ron Arad, men for at få flere efterretninger.
Skal jeg fortsætte? Lad os tale om Shalit.
I sendte hele IDF ind i Gaza efter hans bortførelse,
samt alle andre enheder, bare for at samle efterretninger om ham.
-Så drop det her. -Så er det nok.
Diskussionen er slut. Vi genoptager den, når I får en klar indikation af,
at Ayub befinder sig inde i huset. Træd af.
Har du et øjeblik, Raphael?
Ja, et kort øjeblik.
Jeg tror, du tager fejl.
Jeg forstår. Men hvis folk dør på denne mission,
bliver jeg stillet til ansvar. Ikke dig og da slet ikke Eli.
Premierministeren gav mig ansvaret.
Jeg tænker tingene igennem tusind gange, ikke kun to.
Men der er ikke tid til at tænke. Vi skal være i nuet. Lige nu.
[Da vi var børn i Jenin, spiste vi awameh på markedet.]
[Omar elskede awameh.]
[Alle slikhandlerne kendte ham og gav ham slik bag mors ryg.]
[Flugten til Israel gjorde ham nedtrykt.]
[Han forstod ikke, hvorfor han ikke kunne komme hjem.]
[For at opmuntre ham tog mor ham med på marked i Ramla,]
[men han kunne ikke lide deres awameh. Den var for sød.]
Er mødet overstået?
Han gav sin velsignelse.
Sådan!
For fanden da.
Fold hænderne, for nu går det fandeme løs.
Navy SEALs sejler os i land i en civil båd,
og vi møder en kollaboratør oppe på bakken.
[Det løser sig, om Gud vil.]
Amen.
Gør klar.
Vent lidt, Sagi.
Hvis du har brug for at sidde over, så gør det.
Det er fint med mig.
Vi finder en afløser fra et andet team. Ingen vil sige noget.
-Jeg har det fint, Eli. -Er du sikker?
Vi skal hente Gabi.
Jeg har bare ondt af Nurit. Hun ville sindssygt gerne have været med.
Det er bedst sådan, tro mig.
Har du talt med din egen galning?
Vi er kommet til en form for enighed.
-Men man ved aldrig med hende. -Sandt.
-Kan jeg så gå? -Du kan gå.
Det er vildt. Det hele foregår tre rum herfra.
Skændes de igen? Sådan er det. Der er intet, jeg kan gøre.
Okay, hop op.
-Hvad er der galt? -Det er bare mavekrampe.
-Vis mig hvor, Nurit. -Her.
-I nederste del af underlivet? -Ja.
-Vi laver en ultralydsscanning. -Hvorfor dog det?
Du må ikke ignorere sådan en smerte i din tilstand. Kom så.
[Har du brug for noget?]
[Må jeg tale med ham?]
[Kom her.]
[Er du sendt for at tale med mig?]
[For at afhøre mig?]
[Nej.]
[Jeg bad om at se dig.]
[Hvorfor?]
[Har du ikke gjort nok skade?]
[Hvordan kunne du tro dem?]
[Dig, af alle mennesker.]
[Hvordan? Det er ikke første gang, Omar. Du kom altid til mig,]
[når du havde fået tæv eller var blevet anholdt.]
[Jeg var kun et barn dengang.]
[Vidste du ikke, at de ville gøre alt for at finde mig?]
[Gjorde du ikke? Kan du ikke se, de udnytter dig?]
[Hvordan kunne en dekoreret betjent som dig bliver narret i dén grad?]
[Stop nu. Klap i.]
[Jeg troede, du var i livsfare. De sendte falske videoer af dig]
[og vidste, hvor de skulle ramme mig.]
I skal ikke vente på mig.
Der er noget i gang, som kan tage et godt stykke tid.
Hvor lang tid?
Et par dage, vil jeg tro.
Derefter taler jeg med dem.
Okay. Tænk ikke på det nu.
Gør, hvad du må, pas på dig selv
og kom snart tilbage, ikke?
Naturligvis.
Kys.
Må jeg komme ind?
Jeg kan se, at det passer dårligt nu,
men altså…
Spyt ud, Russo.
Jeg ved ikke, om det er jer eller mig,
men hændelsen med Adels barn
rystede mig, og i går på værkstedet reagerede jeg forkert.
-Jeg afslørede os, og… -Det er fint. Vi havde skudt uanset hvad.
-Heldigvis led vi ingen tab, så… -"Fint"?
-Det er fint. -Nej, det er ikke.
Jeg stoler ikke på mig selv…
Lad det ligge lige nu, Russo.
Vi tales ved, når vi vender hjem fra Libanon, okay?
Vi har brug for dig.
[Hvorfra vidste du, at jeg var blevet dekoreret?]
[Jeg læste en artikel.]
[Adel sendte den til mig.]
[Hvad fik den dig til at føle?]
[Hvad den fik mig til at føle?]
[Skamfuld.]
[Fjols.]
[Søde ven.]
[Det skal du ikke kalde mig.]
[Du løj vel ikke for dem? Er Gabi i live?]
[Tror du, jeg ville lyve for dem?]
[Og bringe Aisha eller dig i fare?]
[Nu tror du heller ikke på mig. Tror du virkelig dét?]
[Jeg tror på dig, og jeg håber, de finder ham,]
[for hvis de gør, får du æren for det.]
[Du skal stadig retsforfølges og fængsles i Israel.]
[Det kan vi ikke gøre noget ved, men vi kan sikre dig besøg,]
[så du i det mindste kan se mor, Muhammad og Rana.]
[Mor savner dig virkelig, Omar.]
[Hun har ikke kunnet sove, siden det her begyndte.]
[Hvis hun vidste, at hun kunne se dig, bare kort,]
[og kysse og kramme dig…]
[Jeg har ødelagt alt, min ven.]
[Jeg har ødelagt alt.]
[Jeg er her nu. Det hele skal nok gå.]
Fortæl mig, hvor det gør ondt.
-I nederste del af underlivet. -Her?
-Ja. -Lad os se.
Jeg kan ikke se noget usædvanligt.
Er det hans hjerte?
Ja, og alt ser fint ud, Nurit.
Du har nok haft kramper, hvilket er normalt i første trimester.
Og for øvrigt…
Det er hendes hjerte.
Ikke hans. Hendes.
Du må ikke græde. Hun er sund og rask.
-Er du sikker? -Helt sikker.
-Må jeg lige ringe? -Naturligvis.
Tak.
Sagi her. Jeg kan ikke tage telefonen, så læg en besked.
Et iransk fly landede for et par timer siden
på en militær flybase i Jandar, som måske er deres destination.
Der er tre mulige grænsekontrolposter: Masnaa, Qalamun,
og en, som FN kontrollerer.
Omar.
Qalamun-posten er den mindst sandsynlige,
fordi den ligger længst væk i en problematisk region for Hizbollah,
hvor man oplever mange skudvekslinger med forskellige IS-grupper.
Den FN-kontrollerede post er en mulighed,
men der kommer mange flygtninge, så her er diskretion en udfordring.
Så vi går ud fra, det handler om Masnaa.
Posten ligger nær en barrikade, som kontrolleres af Hizbollah og syrerne,
ud til motorvejen mellem Beirut og Damaskus, 40 km fra Beirut.
[-Bilerne er på vej.] [-Tak, min ven.]
Vi har tre droner over kontrolposterne og én over huset.
Når vi ser dem køre, ved vi, hvor de skal hen.
Eli.
Det libanesiske politi byder ind med to vogne.
Vi kører mod motorvejen mellem Beirut og Damaskus
for at have let adgang til alle tre kontrolposter.
Husk, på grund af den libanesiske dialekt
er det kun Sagi og Shani, der taler, og de taler så lidt som muligt.
-Hvordan kommer vi væk? -Der er ikke aftalt et opsamlingssted.
Det afhænger af valget af kontrolpost. Det er ikke ideelt, men sådan er det.
Vi kommer i to biler. Bil 1: Doron, Sagi, Oren og Omar.
-Skal han med? -Ja, vi har brug for ham.
Bil 2: Mig, Steve, Shani, Ofir.
Resten af styrken bliver her og venter på nyt om et opsamlingssted.
-Held og lykke, alle sammen. -I lige måde.
Gør jeres udstyr klar.
[Jeg har brug for en tjeneste, Doron.]
[Jeg vil gerne se Aisha.]
[Kom her.]
[Du må ikke græde. Græd ikke, min skat.]
[Om Gud vil, skal jeg nok klare mig.]
[Du lyver hele tiden for mig.]
[Du lovede, vi skulle være sammen, have et barn og købe et hus.]
[Du lovede det.]
[Kom.]
[Bare rolig.]
[Kom.]
[Vent lidt.]
Tekster af: Martin Schiær