MOSSADs "SAFE HOUSE", NORD-LIBANON
[ARABISK] [Nimer?]
[-Ja, jeg er Nimer.] [-Hei.]
[Rommene er klare.]
[Kom.]
[-Hva er situasjonen?] [-De har sperret av hovedveiene,]
[men det vil ta flere timer å dekke over flere.]
[-Kommer folk hit?] [-Nei, denne årstiden er det stengt.]
[Ta det med ro, dere er trygge her.]
[-Iallfall nå.] [-Greit.]
[Nimer, jeg trenger en sikret telefonlinje.]
[Fint å møtes. Jeg har hørt masse om deg.]
Tror du at jeg er tett i pappen?
Han lever. Jeg lyver ikke.
Jeg så blodflekkene i leiligheten, alle skuddhullene…
Han ble alvorlig såret, men jeg stelte ham.
Ga ham blodoverføringer.
[Kødder du med meg?] Hva er i veien med deg?!
Tror du vi ville latt ham dø?
Han er hos Haj Ali.
I bydelen Saifi Beirut. Jeg vet hvor han er.
Hvorfor skulle jeg tro deg?
Fordi du holder min søster og kona mi fanget. Derfor.
Haj Ali har sikkert skjønt at jeg samarbeider med dere.
Han tar ingen sjanser. Du har liten tid på deg.
Han vil frakte kapteinen ut av Libanon så snart som råd.
Til hvor da?
-Jeg kan hjelpe om du lover… -Til hvor da?
-Lov at du hjelper meg. -Frakte ham hvor da?
Til Iran.
[Aisha…]
[Det vil gå bra, jeg lover.]
[Hvordan kunne du gjøre det mot ham?]
[Omar er glad i deg.]
[Han snakket alltid om deg,]
[at du var den i familien han var mest glad i.]
[Jøden løy for meg.]
[De lurte meg, sa at Omar trengte hjelp. Derfor ble jeg med.]
[Jeg ville aldri gjort noe for å skade ham.]
[Men det gjorde du.]
[Du har ødelagt alt for oss, og nå dreper de ham!]
[Nei.]
[Jeg kjenner dem.]
[De vil bare finne jøden som ble bortført.]
[Etter det, lar de dere gå.]
[De vil aldri la ham gå.]
[Han vil dø, det bare vet jeg.]
Jeg tror ham. Han har ingen grunn til å lyve.
Jo. Han bare trekker ut tiden til dere blir funnet.
Doron,
evakuering er underveis. Bli der og vent på dem. Er det forstått?
La meg iallfall sjekke det opp!
-Om det stemmer, kan vi redde ham! -Hørte du hva jeg sa?
Ikke gjenta Gaza-episoden.
Du vil ikke ha mer på samvittigheten.
Det betalte vi en høy pris for.
Den er grei, mottatt.
[Nimer…]
[Kom, kompis. Sett deg.]
[Jeg trenger en bil, det haster.]
[Jeg vet ikke om du innser det,]
[men du er ettersøkt i mils omkrets.]
[De har foto av deg og signalement.]
[Forsvaret leter etter dere.]
[-Så glem bilen.] [-Jeg er tilbake på en time.]
[Du vil bli tatt, særlig med en bil.]
[Vi har ordre om å stå for sikkerheten.]
[Så her blir dere til dine venner kommer.]
[Er det forstått?]
[Hør, jeg må til bydelen Saifi. Hvordan kommer man seg dit?]
Her.
Sagi, hils på Aliza. Aliza, min mann Sagi.
-Hei. -Hei. Vi møttes sist.
Jeg har med småkaker fra Jenin.
Jeg er lei for det, elskede.
Jeg også.
-Jeg har noe å si deg. -La meg snakke først.
Nå vet jeg hva jeg vil si.
Jeg innså at det er i orden.
At det er i orden om du…
Om du ikke vil ha barn.
Verken nå eller senere.
Vet du hva som var det første jeg tenkte på da jeg fant det ut?
Ungene til Avihai.
Hvordan de fikk mén for livet.
Men de har i det minste en normal mor.
Vi gjør begge samme jobb, og har ingen planer om å slutte.
Hvorfor utsette en unge for det?
Det er barnemishandling.
Det er ondskap.
Du ville blitt en utrolig mor.
En helt utrolig mor.
Verdens beste mor, det er jeg sikker på.
Det fins folk i vår bransje som lever et langt liv.
Mens andre går over gaten og blir overkjørt.
Hva du enn bestemmer deg for,
så godtar jeg det.
"I gode og onde dager."
BYDELEN SAIFI, BEIRUT
[Gud velsigne deg. Takk.]
[Står til, min venn? Kan du høre meg?]
[Utmerket. Hva kan du se?]
[Saifi er en flott bydel,]
[med vakre hus og pene mennesker.]
[-Her burde man bo.] [-Ser du huset?]
[Ja, så klart. For et dumt spørsmål.]
[Like ved kafeen, i topp stand.]
[Med vakter, kameraer, virkelig bra.]
[Det bor sikkert en berømthet der.]
[Det høres bra ut.]
[Kan du gå nærmere huset? Vaktene, er de bevæpnet?]
[All informasjon vil være til nytte.]
[Jeg skal se hva jeg kan finne ut.]
[Jeg gikk så nært jeg kunne. Og jeg tror vaktene er bevæpnet.]
[Får du tatt en titt innenfor?]
[Jeg kan ikke se noe.]
[Jeg må legge på. Vi snakkes.]
[-Fred være med deg.] [-Kan jeg hjelpe deg?]
[Ja, kanskje. Jeg heter Nimer og er eiendomsmegler.]
[Jeg er på boligjakt.]
[Få se ID-en din.]
[Helt i orden.]
[Her er den.]
[Vi holder til lenger sør, men vil gjerne ekspandere.]
[Om det fins noe her. Kan du hjelpe oss?]
[Fins ikke noe for deg her.]
[Jeg må dra tilbake.]
[Bli litt til. Jeg trenger noe mer å gå etter.]
[De begynner å få mistanke til meg. Det er for risikabelt, jeg må gå.]
[Bare litt til, kompis.]
[-Greit.] [-Takk skal du ha.]
Hvordan våger du å sende ham til Beirut uten min godkjennelse?
Raphael, se på disse bildene. Han må være der.
Det er ren spekulasjon!
Vi aner ikke hvem som er der, og du risikerer agentens liv.
Gir du avkall på en reell sjanse til å redde Gabi?
Doron, det holder. Kall ham tilbake straks!
[Trekk pusten.]
[Igjen.]
Raphael!
Gi oss satellittbilder fra over huset.
[Hva er det som foregår?]
[Hva er de klærne til?]
[Ikke si at jeg blir flyttet igjen. Jeg er blitt vant til denne "suiten".]
[Dessverre må du av gårde, kaptein.]
[Doktor, hva er tilstanden hans?]
[Bra, han gjenvinner krefter. Han er reiseklar.]
[-Du gir oss vel utstyr til reisen?] [-Ja.]
[-Medisin, oksygen, adrenalin, alt.] [-Ikke mer nå, Haj.]
[Ikke flytt meg igjen. La meg få hvile.]
[Vi har ikke noe valg. Dine venner er etter oss,]
[så vi løper en risiko.]
[Vi fører deg til et trygt sted.]
[Jeg ga dere alt, hva mer vil dere?]
[Ikke vær redd. Der får fanger god behandling,]
[særlig de som samarbeider.]
[Jeg ber deg, i Allahs navn, la meg få bli her.]
[Jeg gjør alt dere ber om, bare ikke send meg dit.]
[Vis nåde, Haj, for Guds skyld.]
[For Guds skyld, la meg bli her.]
[-La meg bli her!] [-Ro deg ned, og hold munn!]
[Gjør ham klar til transport.]
Ja?
Doron, vi sjekker boligkomplekset, men satellittbilder er ikke nok.
Hør her, de frakter ham ut av Libanon. Vi kaster bort tiden!
At Haj Ali kom, betyr ikke at Ayub er der.
Raphael, jeg har gitt deg alle ledetråder.
Doron, vent på instruks. Denne gang følger vi reglene.
Kan vi få plassert noe utstyr i bygningen?
Vi har ingen plantegninger. Å utplassere noe er risikabelt.
Haj Ali vokter noe der svært godt.
Omar tror Haj Ali vil dra etter midnatt. Vi må reagere.
Om han får ham ut av Libanon, ser vi ham aldri igjen. Forstår dere det?
Så hva gjør vi? Uten informasjon, uten øvelse,
og ingen bevis på at fangen er der.
Vår enhet gjør det ikke.
Da gjør vi det.
Men all mulig respekt, Eli, det er ikke opp til deg å avgjøre.
En slik aksjon ville være selvmord.
Før vi vet sikkert at Ayub er i live, lar jeg ingen risikere livet.
Ønsker vi oss enda en Ron Arad?
Gjør vi det?
Mustafa Dirani? Sheikh Obeid?
Høres det kjent ut?
Du lot agenter med mye mindre info risikere livet.
Ikke for å finne Ron Arad, husker du? Men for å få mer info.
Skal jeg fortsette? Vi kan jo snakke om Shalit.
Du sendte hele Forsvaret til Gaza da han ble bortført.
Og samtlige andre instanser, bare for å samle informasjon.
-Så bare kutt ut. -Det holder.
Diskusjonen er avsluttet. Og gjenopptas når dere har konkrete bevis på
at Ayub befinner seg der. Dere kan gå.
Raphael, har du et øyeblikk?
Ja, greit. Et øyeblikk.
Jeg tror du tar feil.
Greit. Men om noen dør under operasjonen,
må jeg kunne gi svar. Ikke til deg, og iallfall ikke til Eli.
Statsministeren ga meg ansvaret.
Så jeg tenker meg om svært grundig, ikke bare to ganger.
Vi har ikke tid til å tenke. Vi må handle, og det nå.
[Da vi var barn i Jenin, spiste vi awameh på markedet.]
[Omar elsket awameh.]
[Alle godteriselgerne kjente ham og ga ham noe bak mors rygg.]
[At vi flyktet til Israel, gjorde ham veldig lei seg.]
[Han skjønte ikke hvorfor vi ikke kunne dra hjem.]
[For å muntre ham opp, tok mor ham med til markedet i Ramla.]
[Men han likte ikke awamehene der. Sa at de var for søte.]
Er møtet over?
Han gikk med på det.
Ja!
Faen meg bra.
Be en bønn, for nå er helvete løs.
Navy SEALs setter oss i land med en sivil båt,
og en lokal kollaboratør møter oss der.
[Med Guds hjelp vil det fungere.]
Amen.
Gå og gjør dere klar.
Sagi, vent litt.
Om du føler du vil stå over, så gjør det.
Det er helt greit.
En fra et annet team kan steppe inn, det er helt i orden.
-Nei, det går bra. -Sikker?
Vi drar og henter Gabi.
Synes bare synd på Nurit. Hun blir knust over ikke å få være med.
Det er nok best slik, tro meg.
Fikk du snakket med den gærningen din?
Vi kom til en slags forståelse.
-Men med henne vet man aldri. -Nemlig.
-Så kan jeg gå? -Du kan gå.
Helt sprøtt, det er jo bare tre rom unna.
Protesterer du igjen? Det er ren rutine, ikke noe jeg kan gjøre.
Hopp oppi.
-Hva er det? -Bare litt magekrampe.
-Nurit, vis meg hvor det gjør vondt. -Her.
-I underlivet? -Ja.
-Greit, la oss ta ultralyd. -Det er ikke nødvendig.
Du kan ikke ignorere smerter i din tilstand. Kom igjen.
[Er det noe du trenger?]
[Kan jeg få snakke med ham?]
[Kom.]
[Ba de deg gå og snakke med meg?]
[Spørre meg ut?]
[Nei.]
[Jeg ba om å få treffe deg.]
[Hvorfor det?]
[Har du ikke gjort nok skade?]
[Hvordan kunne du tro på dem?]
[Du av alle.]
["Hvordan"? Du har alltid kommet til meg, Omar.]
[Når du blir banket opp, arrestert, har gjeld…]
[Da var jeg en guttunge!]
[Forsto du ikke at de ville gjøre alt for å finne meg?]
[Forsto du ikke det? Innser du ikke at de bruker deg?]
[At du, som en dekorert politibetjent, kunne la deg lure slik!]
[Det holder! Hold munn!]
[Jeg trodde du var i livsfare! De sendte meg falske videoer.]
[De kjente mine svake punkt.]
Ikke vent på meg.
Noe er på gang, og det kan ta litt tid.
Ja vel. Hvor lenge?
Noen dager, tror jeg.
Etter det skal jeg snakke med dem.
Greit. Ikke tenk på det nå.
Gjør det du må, vær forsiktig og… kom hjem snart, ok?
Selvfølgelig.
Klem.
Kan jeg komme inn?
Jeg ser det passer dårlig, men…
sånn er det bare.
Ut med språket, Russo.
Jeg vet ikke om det er dere eller meg,
men episoden med sønnen til Adel
satte meg helt ut, og i verkstedet i går reagerte jeg ikke så bra.
-Jeg avslørte oss og… -Vi hadde åpnet ild uansett.
-Heldigvis ble ingen såret. -Dermed er det greit?
-Ja. -Nei, det er det ikke.
Jeg stoler ikke på meg selv, jeg…
Russo, glem det der nå.
Vi kan prate om det når vi er tilbake fra Libanon, ok?
Vi trenger deg.
[Hvordan visste du at jeg var dekorert?]
[Jeg leste en artikkel.]
[Som Adel sendte til meg.]
[Hva følte du da?]
[Hva jeg følte?]
[Hvordan jeg følte meg?]
[Skamfull.]
[Din dust.]
[Min kjære…]
[Ikke kall meg det.]
[Du løy vel ikke? Er Gabi i live?]
[Tror du jeg ville lyve for dem?]
[Og sette deg og Aisha i fare?]
[Nå tror ikke du på meg heller. Tror du virkelig det?]
[Jeg tror på deg, og håper de finner ham.]
[Og gjør de det, vil du få æren.]
[Du blir stilt for retten og må i fengsel.]
[Det rår ikke vi over, men vi ser til at du får besøk,]
[så du iallfall får treffe mor, Muhammad og Rana.]
[Mor savner deg, Omar.]
[Siden dette begynte får hun ikke sove.]
[Om hun visste hun fikk se deg, selv for en kort stund,]
[omfavne deg og kysse deg…]
[Min kjære, jeg har ødelagt alt.]
[Ødelagt absolutt alt.]
[Jeg er her nå. Alt vil ordne seg.]
Prøv å vise meg hvor det gjør vondt.
-Her i underlivet. -Her?
-Ja. -Skal vi se…
Jeg ser ikke noe unormalt.
Er det hjertet hans?
Ja, og alt er i orden, Nurit.
Det var nok en krampe, noe som er vanlig i første termin.
Forresten…
det er hennes hjerte.
Ikke hans, men hennes.
Ikke gråt, hun er sunn og frisk.
-Sikkert? -Ja.
-Kan jeg ta en telefon? -Ja, selvfølgelig.
Takk.
Hei, du har kommet til Sagi. Legg igjen en beskjed.
Vi vet at et iransk fly landet i dag
på militærflyplassen i Jandar, så det er mulig de skal dit.
Det fins tre mulig checkpoint: Masnaa, Qalamun,
og en under kontroll av FN.
Omar?
Qalamun er minst sannsynlig.
Den er lengst unna, og i en region som er vanskelig for Hezbollah
på grunn av trefninger med ISIS-styrker.
Checkpointen kontrollert av FN er en mulighet,
men der kommer mange flyktninger, og det er lett å bli sett.
Så vi antar de vil bruke Masnaa.
Den ligger ved en barrikade kontrollert av Hezbollah og syrerne,
ved motorveien til Damaskus, 40 km utenfor Beirut.
[-Bilene er klare.] [-Takk, kompis.]
Vi har tre droner over kontrollpostene og én over boligkomplekset.
Så snart vi ser dem dra ut, vet vi hvor de skal.
Eli?
Vi blir støttet av libanesisk politi med to biler.
Vi kjører mot motorveien Beirut-Damaskus
for å være nær alle tre checkpointene.
På grunn av den libanesiske dialekten,
vil bare Sagi og Shani snakke, og det minst mulig. Forstått?
-Hvordan kommer vi oss ut? -Foreløpig er ikke det avtalt,
siden stedet avhenger av checkpointen de velger. Ikke ideelt, men sånn er det.
Vi beveger oss i to biler. Den ene: Doron, Sagi, Oren og Omar.
-Blir han med? -Ja, vi trenger ham der.
Bil nummer to: jeg, Steve, Shani, Ofir.
De andre blir her og venter på oppdatering om evakuering.
Lykke til, alle sammen.
Gå og gjør dere klar.
[Doron, kan jeg be om en tjeneste?]
[Jeg vil treffe Aisha.]
[Kom.]
[Ikke gråt. Ikke gråt, elskede.]
[Med Guds hjelp, vil alt gå bra.]
[Du bare lyver for meg.]
[Du lovet at vi skulle være sammen, få barn og et hus.]
[Du lovet!]
[Kom igjen.]
[Ikke vær redd.]
[Kom igjen.]
[Vent litt.]
Tekst: Martin Bjørlo