‏תמיד ידעתי שהסוף שלו יהיה כזה.
‏די, אימא. בבקשה.
‏ראיתי אותו בחלומות שלי.
‏הוא לוחם, אבל מסכן, היה לו לב טוב.
‏הוא חטף מכות ונתן מכות.
‏נותר בלי בית, לא פה ולא שם.
‏עשית כל מה שיכולת. אפילו הגעת עד אליו.
‏אימא, אסור לך לדבר על זה. ‏זה מסכן אותי, לא הבנת?
‏סליחה, בתי, את בסך הכול רצית לעזור לו.
‏מה עשיתי, אימא?
‏מה עשיתי? לא עשיתי דבר, רק הרסתי הכול.
‏עומאר איננו, ונותרתי בלי בית ובלי עבודה.
‏ואין לנו אפילו גופה לקבור.
‏שאללה ירחם עליו.
‏תודה.
‏שתיבדלו לחיים ארוכים. ‏-תודה.
‏כאב לנו, באמת.
‏מאיה, אשתי מכינה אוכל.
‏היא רוצה לדעת אם חסר לכם משהו. ‏-כן, בטח, תודה.
‏מה?
‏אל תפחדי, תהיי אמיצה.
‏יש בפנים כרטיס חד-פעמי, תשתמשי בו
‏ואחר כך אני אזרוק. קחי.
‏הלו. ‏-מאיה, תנחומיי.
‏אח שלך היה לוחם גדול.
‏אסור לי ליצור קשר עם מישהו, ‏אבל הייתי חייב להתקשר.
‏עומאר היה כמו אח בשבילי, את יודעת את זה.
‏הלוואי שהייתי במקומו.
‏תמסרי גם לאימא. חושב עליכם.
‏מה אתה רוצה?
‏מתי ההלוויה?
‏אין הלוויה.
‏משרד הביטחון לא משחרר את הגופה.
‏כלבים בני כלבים.
‏אין גבול לאכזריות שלהם.
‏את יודעת עוד פרטים על האירוע? ‏מה קרה בדיוק? איך הוא נפל שהיד?
‏פה יש רק שמועות וסיפורים. ‏אף אחד לא יודע מה קרה בדיוק.
‏לא. לא אמרו לנו כלום.
‏אבל אני בטוח שהוא לא דיבר.
‏עומאר לא בוגד. ‏הוא בחיים לא היה עושה את זה.
‏מאיה, תקשיבי, צריך לקבור אותו בג'נין.
‏הוא תמיד חלם לחזור הביתה.
‏אמרתי לך, אין מה לקבור.
‏חוץ מזה, נראה לך שהם יסכימו לדבר כזה?
‏אני יודע, אני רק מציע.
‏זה מה שהוא היה רוצה.
‏וככה אנחנו נוכל להתאבל עליו.
‏אל תתקשר אליי שוב.
‏הלו. ‏-איפה אתה, נאא'ל?
‏תכין את הטילים.
‏שלום עליכם. ‏-עליכם השלום וברכה.
‏לחיים.
‏מישהו היה פה? ‏-אף אחד.
‏היום אנחנו נראה ליהודים שהם לא שברו אותנו.
‏אדון, תעשה לי טובה, מה אתם עושים כאן?
‏אל תדאג, אבו איברהים. ‏אנחנו תכף הולכים מפה.
‏רק אלוהים עזרי ומושיעי, עאדל. ‏איך אתה אומר לי לא לדאוג?
‏אחי, מה קרה לך?
‏כבודך במקומו מונח, אבל קחו ‏את הדברים האלה וצאו מפה.
‏בבקשה, אני מתחנן!
‏שלא יבוא הצבא, יהרסו לי את הבית, ‏יעצרו אותי ואת הבנים שלי.
‏אני לא רוצה את זה, בבקשה. ‏-אבו איברהים.
‏אל תדאג, אמרתי לך.
‏תעצור, תעצור, תעצור, אמרתי לכם לעצור!
‏זו הקרקע שלי. אני לא אתן לכם ‏לעשות מה שאתם רוצים!
‏אתם תסבכו אותנו בצרה גדולה! ‏-אבו איברהים, תקשיב טוב,
‏אנחנו משאירים פה את הדבר הזה,
‏ואם אתה או מישהו מהמשפחה שלך ‏יפתח את הפה שלו,
‏אני אחזור לפה ואשחט את כולכם.
‏"כארים בני, אתה היקר לי מכול
‏כארים בני
‏אתה היקר לי מכול
‏כארים בני
‏אתה הפרח הכי מתוק"
‏אבו איברהים? ‏-כן, מה אתם רוצים?
‏מה עשיתי? אבל מה עשיתי?
‏מה עשיתי? לא, גבר, ‏לא עשיתי כלום. לא עשיתי כלום.
‏נשבע שלא עשיתי כלום.
‏אין יכולת ואין כוח אלא באלוהים.
‏אחי, הייתה לי ברירה?
‏הכלב הבריון הזה בא עם חבורת המופרעים שלו,
‏כולם חמושים.
‏התחילו לחפור בקרקע שלי, ‏בחצר ביתי, אפילו בלי לשאול אותי.
‏שאלתי אותם, מה זה? מה אתם עושים?
‏מה אתם שמים לי פה?
‏בסדר, אבו איברהים, אז אמרת,
‏אבל ראית מה הם שמים אצלך, ידעת טוב מאוד.
‏אדוני, אתה אומר שידעתי.
‏שאללה יהיה עדי, בחיי הילדים שלי,
‏ראיתי רק מתכות באדמה. ‏חוץ מזה, הוא איים עליי.
‏הוא אמר אשחט את הילדים שלך,
‏אשחט את אשתך ואותך.
‏אבו איברהים,
‏הטילים שנורו מהשטח שלך הרגו שמונה ישראלים.
‏אתה יודע מה זה אומר?
‏שאתה תואשם, אתה, אשתך
‏והבן שלך מוראד, התלמיד המצטיין.
‏כולכם הייתם בבית וכולכם תואשמו ברצח.
‏אתה מבין, אבו איברהים?
‏זה אומר שמונה מאסרי עולם.
‏לא חבל, אבו איברהים?
‏ממי אכפת לך יותר, מעאדל…
‏או מהבן שלך?
‏אין אלוהים מלבד אללה.
‏במה אני אשם?
‏מה הוא עושה לנו, עאדל הכלב המגעיל הזה?
‏שאללה ייקח אותו, אינשאללה.
‏אבו איברהים. ‏-כן?
‏איפה עאדל?
‏איפה נראה לכם?
‏הוא בפנים, במחנה.
‏בשכונת אל-פאג'ר.
‏הוא יודע שאתם לא תיכנסו למחנה.
‏הוא בטוח שלא תעזו להיכנס לשם.
‏בשום דבר.