PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
VŮBEC MĚ NEPOSLOUCHÁTE.
FLORA: SIDE, ZAVOLEJ. JSEM ZMATENÁ.
SIDE CO TO MÁ ZNAMENAT?????????
Řeknu, že to někdo napsal, aby to vypadalo jako ode mě.
Je to od tebe.
Chce jen vědět, že jsi v pohodě.
Miluje tě.
Proč jsem to vůbec psal?
Kdybych tu esej nehrotil, nestalo by se to.
Pak bys nejspíš měl menší šanci na Harvard.
A gay bys byl pořád.
Myslíš, že jsi ve skrytu duše chtěl, aby se to stalo?
Děláš si prdel?
- Myslím podvědomě. - Ne.
Tohle je noční můra.
- Na škole máme tak 100 otevřeně gay lidí. - No a? Nikdo z nich není u nás v týmu.
Všichni hrajou v tý tvojí hře o rozkoši.
- To ani nedává smysl. - Prostě ne.
Všem to bude jedno.
A komu ne, z toho vymlátím duši.
Nemůžu se tam vrátit.
Nemáš se za co stydět.
Neřeš to a nebude to řešit nikdo.
Tohle naše zabije.
Budou to brát jako svoje selhání.
Nepřijdou na to.
Nikdo tě neotagoval, nejsou na sociálních sítích
a táta používá rozevírací mobil.
Proč sis myslel, že mi to nemůžeš říct?
Přijde mi, že jsem tě nechala na holičkách, a nevím, co s tím dělat.
Nedokázal jsem to říct nikomu.
Zlatíčko moje.
Kolik je hodin?
Běž spát, mami.
Už je po pátý.
Ty jsi v noci nespala?
Takhle nemůžeš pokračovat. Nabrala sis toho moc.
V pohodě, mami.
Není to napořád.
Co ten pohovor?
Ten mám v osm.
V klidu stihnu dojít do školy a napsat ten test z matiky.
Jen na pár minut zamhouřím oči.
Vyspi se aspoň pár hodin.
Děti vezmu do školy já.
Než pojedeme k doktorovi. Potřebuješ odpočinek.
Ne, stačí mi jen pár minut.
Fakt jsem v pohodě.
Vítejte na naší první náhodné prohlídce tašek, dámy a pánové!
Připravte si tašky k prohlídce.
Byl jsem za Owenem.
- Aha. - Je to tam jak ve vězení.
A mě chtějí poslat do souboru.
Vzali tě?
Místo Owena.
Do prdele.
Co na to říkal?
Není to tvoje chyba.
Není. Když se tím budeš užírat, ničemu to nepomůže.
Ani jsi neocenil tyhle samolepky,
který jsou boží, protože hádej, kdo dělal design.
- Díky. - S mým sloganem.
Přišel jsi jednou.
Moje první schůze a hned vyberou můj slogan.
- Jo? Tumáš. - Jo.
Hej, dneska večer máme akci. Tumáte lupeny.
Pro tebe jeden. Mám jeden i pro tebe.
Dám ti vědět.
- Musím to udělat hned. - Tady máš.
- Večer. - Dej mi jednu.
Jo, kámo.
Budeš tam?
Protože jestli jo, tak budu muset taky.
Zapomeň.
Zasranej Orlov. Kurevník jeden.
Co? To nemůžu udělat chybu?
Měl bys taky jít na tu akci.
Ne.
FLORA JSEM NAŠTVANÁ. IGNORUJE MĚ.
Máme tu dvě fronty.
Připravte si tašky.
Kdybych byl terorista, odpálil bych se přímo tady.
Bylo by po nás. Tohle je na hlavu.
Vůbec bych je tu tašku nenechal zkontrolovat.
Jasně. Jen ať to ochranka slyší.
Od hnědejch tyhle kecy o bombách určitě ocení.
Neuvěřitelný kreténi.
Kam jdeš?
Čau, kámo.
- Jak se držíš? - Můžeš na vteřinku?
Zvládáš to nějak?
Jak jsem psal, můžeme to klidně probrat…
Byl jsi to ty?
Zveřejnil jsi to ty?
Cože?
- Ne, proč bych… - Byl jsi u mě.
- Když je zatýkali, měl jsi můj batoh. - To si fakt myslíš?
- Chtěl jsi mě donutit, abych se s tím… - To fakt ne.
To bych nikdy nikomu neudělal.
Hej.
Tak jo, můžete jít.
Čau.
Můžu s tebou mluvit?
Jasně.
Chtěla jsem se ti…
Měla jsi pravdu, že jsem byla divná.
Prostě mám pocit, že…
Nevím. Mluvila jsem s rabínkou Schultzovou a…
Ty jsi mluvila s mojí rabínkou?
Jo a dala mi plno skvělých rad
a mně došlo, že můj život je jedna dlouhá pouť.
A že to tak mají i všichni ostatní
a že čas od času nevíme kudy kam
nebo se vydáme špatnou cestou, ale musíme se vzájemně podržet.
A já tě chci podržet a chci, abys ty podržela mě.
Jako za starých časů.
Jo, to bych chtěla taky.
Jo, akorát ty jsi mě poslední dobou moc nepodržela.
Jakože vůbec.
Což pro mě bylo vzhledem k tomu, co se děje, strašně těžký.
Proto jsem se chovala jako taková kráva.
Vím, že to není fér, ale fakt jsem tě potřebovala.
Počkej. Já nepodržela tebe?
Nemůžeme se zase bavit?
Nezajdeme na akci toho svazu?
Jdu tam s nima.
Tak jo, dobře.
DRŽ SE NA CESTĚ ODČINĚNÍ
Co to kurva…
Osm večer?
Já si to nastavila na večer. Já jsem taková…
Zdravím, je mi to strašně líto.
Měla jsem přijít na pohovor.
- Šlo by to nějak… - Jen klid.
- Zpomalte. Jméno? - Dominique Pierreová.
Pane jo, to je teda zpoždění.
Máte dobrou výmluvu?
Jen jdu pozdě.
Dobře. Tak se podíváme, co se s tím dá dělat.
Vypadá to, že tu mám místo v 11:30. Můžete?
Za hodinu?
Samozřejmě. Ano. Děkuju.
Já jsem taková kráva.
Tak jsem lhala, abych tu mohla tvrdnout celý den.
Musím ale zpátky na ten test.
Nestresuj se, holka.
Nemůžu tomu uvěřit.
Chceš, abych spustila požární alarm?
Všichni jsou tu jak na trní. Bohatě teď stačí vykřiknout: „Bomba!“
- A celý to tu zavřou. - O tom ani nežertuj.
Zrovna jsem ji chtěla nahlásit sama.
Musím jít, kočko. Určitě je oslníš.
Pamatuj si, že ve zranitelnosti je síla.
Dobře. Zatím, Miko.
Díky, že jste tu, Dominique.
Děkuju, že jste mě pozvaly.
A vyšly mi vstříc.
Ještě jednou se omlouvám.
Začneme krátkým představením.
Dobře.
Jasně.
Zrovna chodím do třeťáku na střední v Grand Army.
A…
poprvé mě duševní zdraví zaujalo,
když jsem loni chodila na psychologii,
což pro mě byl vůbec první předmět,
u kterého jsem se na domácí úkoly těšila.
Povíte nám, proč máte zájem o tu naši stáž?
Jak myslíte, že byste nám mohla být nápomocná?
No…
snažíte se s duševním zdravím pomáhat lidem,
kterým se ta pomoc nedostává.
A já mám zato, že přesně to tu potřebujeme.
Je to potřeba i v mojí komunitě.
Pozoruju to každý den.
Upřímně řečeno patřím mezi vaší cílovou skupinu.
Jak to myslíte?
Můžu… se vám s něčím svěřit?
Určitě, budeme jen rády.
Myslím, že většina lidí…
a to i lidi, co by chtěli pomoct…
ne vždycky ví, čemu někteří z nás musí čelit.
Myslím, že když třeba v naší kultuře mluvíme o péči o sebe sama,
pro dost lidí je taková péče luxus.
Napadá vás, jak to změnit?
Tím, co děláte vy.
Teda…
neznám odpověď na všechno.
Mluvím jen z vlastní zkušenost, ale…
Tak jo… Dneska jsem přišla pozdě.
Omylem jsem budík nastavila na večer místo na ráno,
což je moje neopatrnost, přiznávám.
Ale víte…
šla jsem spát v pět ráno.
Stejně jako včera a předevčírem.
Protože prostě nemám dost času na věci, které musím udělat,
abych dostala, co chci.
A…
už jsem unavená.
A popravdě řečeno mě to štve.
To je ale jedna věc, kterou si nesmím dovolit,
protože pak…
bych jen dělala to…
co ode mě všichni očekávají, že jo?
Oni ale nechtějí vidět můj vztek…
protože kdo má vlastně dovoleno se naštvat?
Vztek je privilegium a ten můj se prostě nepočítá.
Všechny ty pocity…
mám ale pořád v sobě
a nemám je jak ventilovat.
Existuje strašně moc žen a holek, jako jsem já,
které se s tímhle nemají komu svěřit.
Takže v sobě ty pocity… prostě dusíme.
Uzavřeme je v sobě.
Ale…
nikam nezmizí.
A bolí to.
A…
potřebujeme se někomu svěřit.
Já vím, že to už víte,
protože děláte tuhle práci, ale…
asi 95 % sociálních pracovníků v našem městě jsou běloši.
Nic proti nim nemám, ale…
záleží na tom, s kým mluvíte.
Záleží na tom… s kým se cítíte dobře.
Záleží na tom, kdo vás vyslyší a řekne, že vás chápe.
Prostě jo.
Nevím, jak přesně to funguje po technické stránce, ale…
učíte tu černošky, jak se stát poradkyněmi, že jo?
To zní naprosto úžasně.
Chci se do toho taky zapojit.
A… upřímně řečeno…
bych taky jednou chtěla takový oblek.
Chci u tohohle stolu sedět s váma
a… udělat všechno v mých silách…
abych našim lidem poskytla to, co potřebujou.
A taky musím říct, že jsem fakt dobrá v Excelu,
vybudovala jsem si vlastní značku na sociálních sítích
a jsem spolehlivá a taky dochvilná.
Teda kromě dneška samozřejmě.
Takže asi tak.
FLORA: MŮŽEŠ MI ODPOVĚDĚT?????? PROMIŇ, ŽE JSEM NEOD…
Čau, kámo.
Zdar. Četl jsem tu tvoji esej.
Je super.
Velkej krok. Gratuluju.
Jaký je být otevřeně gay?
Skvělý je, že jakmile se tím přestaneš tajit,
hned najdeš lidi, co tě podržej.
Měl bys zajít na naši schůzi.
Spolek Homohetero. Úterky.
Určitě doraz. My gayové musíme držet pospolu.
Jasně. Díky.
Side!
Čau.
Jak se držíš?
Vůbec si nedokážu představit, jak se teď musíš cítit.
Když tě někdo takhle odhalil.
A…
chtěla jsem ti jen říct, že když v našich životech vybuchla ta bomba,
podržel jsi mě.
A když teď vybuchla bomba ve tvým životě, chtěla bych podržet já tebe.
Pane Blumbergu.
Moc se omlouvám.
Měla jsem pohovor a i když jsem tu už 30 minut,
Dolores řekla, že musím počkat do konce hodiny.
Johne, Becco, vaše testy.
Můžu si to napsat po škole nebo o volné hodině?
Sama víte, že to nejde.
Já vím, ale nečekala jsem, že to bude tak trvat.
To chápu, ale mám v téhle třídě 38 žáků.
Nesnažím se být zlý, ale konzistentní.
Když vám to dovolím,
budu to jednou muset dovolit všem.
Máte solidní průměr, známku vám to ovlivní jen trochu.
Takový je život.
Zasranej den.
Nenechal tě to napsat?
Do prdele.
A co ten tvůj pohovor?
Strašně moc tu stáž chci.
- Jo? - Jakože…
Ty ženský jsou naprostý královny.
Asi jsem se jim líbila, ale kdo ví.
Mluvila jsem o psychině a o tom, že sebepéče je luxus. Zní to hloupě?
Hele, já jsem na sebepéči expertka.
- Pečuju o sebe každou noc. - Já taky.
A je to luxusní.
Panebože! Sklapněte!
Už se mi z toho stresu dělá špatně.
Tak jo. Víš, co potřebuješ?
Dny, co maj 28 hodin?
Potřebuješ jeden volnej večer.
Vybij se, dej si oraz.
Máš recht.
Zítra píšu z dějáku a ještě jsem se nezačala učit.
Bude sranda. Je to sbírka, co dali dohromady tvůj chlap se Soniou.
- Začíná brzo, můžeš se učit potom. - Jasně.
No tak. Já vím, že to chceš.
No tak, vezmi si tu samolepku, zlato.
Přijď si zatančit.
- Dobře. - Rozjedeme to.
Do toho.
A je tam! Jdeme na to!
Zdravím, Side.
Posaďte se.
- Já chtěl jen… - Jen si sedněte.
Co vás trápí?
Už víte o…
Jo.
Zvládáte to?
Jak to vzali rodiče?
To jsou ti poslední lidi, který bych na Instagramu čekal, takže…
A už jste přemýšlel o tom, jak tu konverzaci uchopit,
- jestli se to nějak… - Víte, kdo to udělal?
Ne.
Vy ano?
Musel to být někdo, kdo k tomu měl přístup.
Víte co? Možná by se to mělo nahlásit panu Burleymu.
Jedinou kopii jste měla vy.
Side, určitě máte právo být naštvaný a ublížený.
A já vám chci pomoct.
Když to ale řeknete takhle, zní to, jako byste mě z toho podezříval.
Je to jasné narušení vašeho soukromí,
ale nevím, jak se to stalo.
Myslím ale, že pro teď…
byste se měl soustředit na to, jak se posunout dál.
Potřebuju stroj času.
Hlavně od sebe neodstrkujte lidi, kterým na vás záleží, Side.
Ničit, drtit, přirážet!
Hej, holka, udělám ti to tak tvrdě.
Dost!
Mlč.
Všechno to, co mi chceš dělat…
Řekneš mi, jestli tohle můžu poslat Joey?
Teď nemůžu.
Chci jen, aby věděla, že má moji podporu.
Kdo ti řekl, že chci, abys byl hrubý?
Hlaď, lízej, postarej se o mě…
Zadrž, Mayo.
Leilo, už ses naučila tu znakovku?
Většinu jo.
A co to postavení?
Proč při „opakování“ přistoupí k publiku?
Sebevědomí.
Vzadu na jevišti je hanba, vepředu sebevědomí.
Soustřeď se, prosím.
Jasně, soustředím se.
Vezmeme to ještě jednou od začátku. Promiň, Mayo.
A jestli se tu teď někdo vybavuje, laskavě držte hubu.
Ničit, drtit, přirážet!
Hej, holka, udělám ti to tak tvrdě.
Dost!
Mlč.
Všechno to, co mi chceš dělat… bys dělal jen pro svoji slast.
ČAU, JOEY. TADY LEILA ZIMMEROVÁ. SNAD JSI V POHODĚ.
PROMIŇ, JESTLI JSEM TI UBLÍŽILA
Kdo ti řekl, že to chci tvrdě?
Kdo ti řekl, že chci, abys byl hrubý?
Hlaď, lízej, postarej se o mě…
Prosím.
A znova od začátku.
Co se stane, když se netajím tím, co chci?
BLBNE MI MOBIL. DEJ VĚDĚT, JESTLI TI TO PŘIŠLO.
Co když si dovolím ti to říct?
To je jednoduchý.
To já bych byla ta divná.
To já bych…
byla agresivní.
- Chceš babiččinu deku? - Proč?
Nevím.
- Zbožňuješ ji. - To jo.
Jenže když mi ji tak nabízíš,
mám pocit, že už se nevrátím.
Jasně, že se vrátíš.
ŠKOLNÉ 2019–2020
VČETNĚ STRAVY… 48 000 $
Jak si to můžete dovolit?
Chtějí 48 000 dolarů za rok.
Nebudeš tam celý rok.
Bude to míň.
A něco přihodí i babička s dědou.
Tohle je na hlavu.
Je to ubohý. Jako bych utíkala.
O tom to není.
Nemusíš dělat nic, co dělat nechceš.
Nemusíš odjíždět, můžeš tu zůstat.
Chceš se tím odjezdem ochránit.
To není útěk.
Jo, ale oni si můžou dělat, co chtějí.
Co tyhle?
- Chceš je s sebou? - Ani ne.
Čau, mami!
Ahoj!
Jsme tady!
- Čau. - Ahoj, zlatíčko.
Pojď ke mně.
Obejmi mě.
Pojď sem.
Co tu děláte?
- Budu na chvíli u táty. - My taky?
Ne, jen Joey. A ne na dlouho.
Pořád se budeme vídat.
Jo, dneska jdeme k tátovi na večeři. Jako rodina.
Ale proč to děláš?
Aby se nemusela vidět s Georgem.
Tak to chci jít s ní. Taky ho nechci vidět.
Budeš si brát ten plakát?
Jestli ne, tak já si ho vezmu.
Opovaž se ho nějak poničit.
V tom případě taky něco chci.
Panebože, já se vrátím.
Dobře, Frankie.
Vyber si jednu věc.
Tak jo, jdeme.
- Vezmi si tu bundu. Jdeme. - No tak, mami.
Šup šup.
- Nebyl Coltrane náhodou tady? - Coltrana jen tak nespoutáš.
Udělal mu skrytou sekci tady, když začal hrát pod Impulsem.
Máš divnej systém.
Ani ne.
Jen chce, aby se lidi ptali, když něco hledají.
Chce navazovat hovory.
Přesně o tom jazz je.
Tady to máme.
Živě z Birdlandu.
1964.
Teď už víš, kam po něm sáhnout.
Je to tak. Díky, kamaráde.
Samozřejmě…
ta „Alabama“ naživo není.
Nahrál ji na pátý pokus u Van Geldera tady kousek v Edgewateru.
Říká se, že Coltrane neřekl ani svýmu kvartetu, o čem ta skladba je.
Na notách ani nebyl název.
Ale…
i když nevíš, proč to napsal…
prostě víš, o čem to je, když to posloucháš.
Jde to cítit.
Je to smuteční řeč.
Znáš ten kostel na 16. ulici?
- V Birminghamu. - Vyhodili ho do povětří, ne?
Jo.
Dva měsíce před tou skladbou.
Slyšíš, jak ten saxofon truchlí?
Je to smutná skladba, ale na pozadí…
slyšíš ty bicí, že jo?
Stupňujou se a hrozivě povstávají.
Přesně díky tomuhle napětí má tahle skladba takovou sílu.
Je to o tom momentu, kdy se smutek přerodí ve vztek.
Vzpomíná na mrtvé.
Jasně.
Ale je to protest.
V téhle zemi máme tradici lidí, co naskáčou do autobusů,
aby vyjeli vstříc západu slunce a něco změnili.
A přesně to uděláme za peníze, co tu vybereme.
Jo, zlato! Pěkně mýmu chlapovi něco vysolte!
Protože i když oslavujeme naši historii a vracíme se k ní,
pořád musíme bojovat za budoucnost.
Grand Army už si pro vás jde!
Budeme přes víkend
registrovat voliče v Pensylvánii.
Tak co? Jak si to tu užíváte?
Jdeš pozdě.
No tak jdu pozdě, no.
Hele, poslyšte.
Říká se, že jestli nám ty volby vyjdou,
bude to díky černým Američanům.
A mladým Američanům.
Dokud se neseberou ostatní, musíme vést my!
Ten stát bude náš!
Neslyším vás!
Sonia Cruzová. Kdepak ji máme?
Ona sbírá podpisy. Uvidíme se v buse!
Mrkejte, jaká je z ní uvědomělá děva!
- Konejte. - Mám nápad.
- Jo? - Hned ti to řeknu.
A teď si pořádně užijte naši Dupací skvadru!
Amando! Do toho, Amando!
- Jsi tak úžasnej! A chytrej! - Já vím.
Copak to piješ?
Jakej nápad?
- Prozradíš mě! - O čem je řeč?
- V tom Owenově centru jsou samí černoši. - Úplná segregace.
Musíme na to nějak upozornit.
Měli bychom udělat starej dobrej protest v sedě.
To se mi líbí.
To je super.
Sypej další nápady. Dobře sis ho vycvičila!
Dobře víš, že mezi náma nic není.
Ale mohlo by být.
Tomuhle říkám příchod. Člověk se nesmí nechat sejmout.
Tak jsi dorazil.
Je tu Flora?
Nejspíš ne. Napsal jsi jí?
Ne, říkal jsem si, že osobně to bude…
Nevím.
Stejně je dobře, že jsi tu.
- Cítím, že na mě všichni koukají. - Nekoukají.
Nevím jak vy, ale já už se těším na pořádný filadelfský sendvič!
Já už asi půjdu.
Vždyť jsi teď dorazil.
Čau, kámo.
Tak jak to jde?
O co ti jde?
Já jsem takovej blbec.
- Sráč jeden! - Side!
Bo!
To jsi byl ty, co?
- Vím to, ty zmrde! - Uklidni se.
Co to vyvádíš? Jsi v pohodě?
Není ti nic?
Ukaž mi to.
Dr. Kimoto na ortopedii.
Co říkali?
Že led je můj kámoš.
Co ten nos?
Jsem v pohodě. Chci už jít.
- Meero? - Tady, tati!
Siddhartho.
- Co se stalo? - Nic, jsem v pořádku.
Kdo ti to udělal?
Nepohodli jsme se s jedním klukem.
- Napadl tě? - Ne.
Proč nepřijela policie?
Nebylo to kvůli tomu.
Musíme to nahlásit škole.
- Ten kluk si to vypije. - Tati.
Prý to byl běloch. Vyhlídnul si tě.
- Nevyhlídnul. - Tak proč tě napadl?
Protože jsem si začal, jasný? Strčil jsem ho.
Proč?
Kvůli mně.
Bránil mě.
- Co se to tu děje? - Nemusíš lhát.
Kdo tu lže? Chci pravdu.
Co se stalo?
Zveřejnil moji přijímací esej, aby mě ztrapnil, a všichni si ji přečetli.
Chtěl tě ztrapnit tvým původem?
To je zločin z nenávisti. Promiňte, dole jsem viděl policistu.
- Musím s ním mluvit. - Poslouchej mě.
- Co potřebujete? - Nahlásit zločin.
- To není třeba. Pardon. - Sid nechce…
Syna zmlátili.
To musím zavolat na stanici. Mám to udělat?
Ne. Můžete nás na chvíli nechat o samotě?
Vůbec mě neposloucháš.
Ne, ty poslouchej mě. Nedovolím, aby s tebou takhle jednali.
Ta esej byla o tom, že jsem gay.
Proč jsi to tam psal?
Protože jsem gay.
To je směsný.
Ty nejsi gay.
Tati.
Když jsem se dívala naposledy, nebylo to…
- Jo, tumáš. - Díky.
Dej si zeleninu.
Ty žádnou zeleninu nemáš.
- Hned si trochu nalož. - Nechutná jí.
- Je solená? - Polij si to omáčkou.
Pálivou omáčku nesnese.
Mám otázku.
- Co se dělá v katolický škole? - To samý, co v normální.
Jo, akorát máš hodiny náboženství a chodíš do kaple.
A jsou tam jeptišky.
- Teď je to už jiný. - Všude.
Určitě jich tam není tolik
jako za našich časů.
Duch svatý.
Pamatuješ, Bec?
Panebože.
Panebože!
- Co to… - Co máte s tím Duchem?
…má být sakra za svíjení?
Co je na tom vtipnýho?
Na školních plesech, hlavně u ploužáků,
jeptišky obcházely
a ujišťovaly se, že máme dost místa pro Ducha svatého.
To nechápu.
No, muselo mezi váma být fyzicky dostatek místa pro…
- Pro Ježíše. - Přesně tak.
Bylo to šílený.
- Všechny ty ubohý… - Trapný.
…středoškolský děcka…
Pojď, Franks, předvedu ti to.
Už ani o krůček blíž.
- Tak. - Panebože.
To to bylo až tak špatný?
- Přesně tak špatný. - Ještě horší. Příšerný.
Panebože, Frankie by to bez pozornosti nepřežila.
Nebuď hnusná, jen se baví s mámou.
No tak, pojď si se mnou zatrsat. Prosím.
- Ne, budu se jen dívat. - Ne, pojď. No tak.
- Pojď tancovat. Prosím? - Běž…
- Prosím? - Ne!
- Fajn. - Kdo je to, mami?
S kým to mluvíš? Prosím tě… Nech toho, Frankie.
Nina si s tebou zatancuje.
Kdo je to?
Mami!
Vteřinku.
A na základě čeho?
- Kdo o tom rozhodl? - O čem?
Je tu Joey a Matt. Chvilinku.
Státní zástupce. Nebudou podávat žalobu.
- Co to má znamenat? - A jak k tomu došli?
Nedostatek důkazů.
Cože? Takže nebudou dělat nic?
Podle nich toho na žalobu nemají dost.
- Co? - Můžeme něco udělat?
Všechny nás to dost naštvalo.
- Zeptej se, jak je to možný! - Snažím se!
Řekni, že s nima chci mluvit, mami!
Promluvíme s nima.
Panebože, tenhle večer jsem fakt potřebovala.
- Víš, kdy jsem si takhle užila naposledy? - Kdy?
Ptám se, protože to sama nevím.
Hej.
- Takhle zlitou jsem tě ještě neviděl. - Nejsem zlitá. Podívej se na mě.
Jsem v pohodě!
Jsi opilá.
Zkus si taky krmit rodinu za osm babek na člověka jako já.
Osm babek na celý den. Jen si to zkus.
Koupíš kuřecí nugetky?
To je šest babek… za jedno jídlo.
To bys přežíval na pečivu?
Víš, že když v New Yorku nezaplatíš nájem včas, vystěhujou tě do tří dnů?
Je to tak. Do tří dnů.
Jasně, ty vole. Když nedokážu zaplatit včas,
ty tři dny mi určitě pomůžou.
- To mám vykrást banku? - Jasně.
Něco jsem si o tom zjistila.
Když nájemce byt zanedbává… Furt se nám třeba ucpává záchod
a oni to prostě nespraví, takže si to pro jistotu dokumentuju, ale…
Nám pronajímá město, takže…
Když ale dokážeš zanedbání,
soud ti může dovolit zůstat, i když nezaplatíš včas.
Do prdele.
Jak si tu pouštím pusu na špacír, určitě si říkáš, že se musíš klidit.
- Nic neříkám. - Ale myslíš si to.
- To máš o mně nízký mínění. - Tak na co myslíš?
Že jsem netušil, kolik toho musíš zvládat.
Je toho strašně moc a ty to zvládáš jako nic.
To proto, že jsem magická superhrdinka.
Jen poslední dobou moc ne.
Nemusíš být magická.
Stačí, že jsi úžasná.
To jsi vymyslel sám? A teďka?
Teďka..
Jenom pro mě?
Jen pro tebe, zlato.
To zní tak děsně otřepaně.
Nezajdeme na chvíli nahoru?
To si piš.
- Jsem fakt strašně opilá. - To jsi, ale vypadáš skvěle.
Ono je prostřeno?
Dominique!
Už jsem si o tebe začala dělat starosti.
Dobrý večer.
Ahoj, zlatíčko.
Máme návštěvu.
- Pardon, můžu… - Ne.
- V pohodě. - Chtěl jsem ji doprovodit domů.
- Promiň, o tomhle jsem nic nevěděla. - V pohodě. Fakt.
Mějte se.
- Na shledanou. - Nashle.
To byl její kamarád ze školy. Je to vážně pilná žákyně.
Promiň.
To je v pohodě.
Zrovna jsem mluvila o tom, jak jsi chytrá.
Na chvilku si odskočím.
Omluvte mě.
Otevři dveře, Dominique.
Kde jsi byla?
Na školní akci.
Jsi opilá?
Ne.
Co je to za lidi?
Francine ti chce představit svého synovce.
Je to hodný kluk.
Říkala jsem, že nechci.
Ne, mami! Jak jsi to mohla udělat?
Takhle to už dál nejde.
Tohle se nedá vydržet. Je toho na tebe moc.
Zlatíčko…
bojím se o tebe.
Prostě se s ním seznam. Nemusíš se rozhodovat teď hned.
Nebuď tady dlouho.
Dobře.
Zlatíčko!
No konečně! Ahoj!
- Máš se dobře? - Jo.
Zdar. Rád tě poznávám.
Ahoj.
Ronalde, tohle je moje dcera Dominique.
Dominique, tohle je Ronald Toussaint a jeho máma Perla.
Je to můj nejoblíbenější synovec.
To bude možná tím, že žádné další nemá.
Tak jo. Kdo má hlad?
VŮBEC MĚ NEPOSLOUCHÁTE.
TAKŽE SE POSTARÁM O TO, ABYSTE POSLOUCHALI.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová