‫הייתי אמור למות כבר מזמן.‬
‫כולם במשפחה שלי כבר מתו, חוץ ממני.‬
‫תמיד שאלתי את עצמי למה.‬
‫למה אני עדיין חי?‬
‫אני הכבשה השחורה של המשפחה.‬
‫אני היחיד שעשה צרות.‬
‫- בארה"ב, יותר מ-135,000 בני אדם‬ ‫מרצים מאסר באשמת רצח -‬
‫- יותר מ-25 אחוזים מהם ‬ ‫אובחנו כסובלים ממחלת נפש חמורה -‬
‫- זהו סיפורו של אסיר מס' 1585559 -‬
‫אני באמת חושב שיש עוד מישהו חוץ ממני‬
‫שמתעסק עם המוח שלי או משהו כזה.‬
‫אני יכול בהחלט לומר שדברים שעשיתי…‬
‫הרבה מהם אני לא זוכר, ‬ ‫וגם לא איך הגעתי לשם.‬
‫זה כאילו שאני שומע קול אחר שאומר,‬
‫"כן, אתה עשית את זה."‬
‫אתם יודעים.‬
‫ואני עונה, "לא, לא עשיתי את זה."‬
‫וזה כאילו שאני משחק באיזה משחק עם עצמי.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- מישהו אחר -‬
‫כן.‬
‫- ב-2 באפריל, 1988, דקר דריל מדיסון למוות ‬ ‫את ביולה ג'וליבט בת ה-81 -‬
‫בטח.‬
‫- מדיסון טען שהוא היה‬ ‫תחת השפעת התקף פסיכוטי באותה עת -‬
‫זה בסדר, כן.‬
‫שמי דריל ויין מדיסון.‬
‫נולדתי ב-29 באוגוסט, 1958 ‬ ‫במונרו, לואיזיאנה.‬
‫אני יושב בכלא כבר 33 שנים‬
‫על פשע שביצעתי‬
‫בשכונה שלי‬
‫בשנת 1988.‬
‫ובכן, גדלתי בטקסס.‬
‫אימא שלי הייתה...‬
‫אחות מוסמכת.‬
‫היא הייתה אישה חרוצה, נוצרייה מאמינה.‬
‫הסתדרתי טוב יותר עם אימי מאשר עם אבי.‬
‫אבא שלי ואני התעמתנו מאז שהייתי בן חמש.‬
‫אף פעם לא הסתדרתי איתו.‬
‫חטפתי הרבה מכות מאבא שלי.‬
‫הרבה.‬
‫כבלים מאריכים וקרשים, בעיקר.‬
‫הרבה פעמים ברחתי מהבית ולא רציתי לחזור.‬
‫אתם יודעים...‬
‫והמצב רק החמיר יותר ויותר.‬
‫בפעם הראשונה שהצתתי אש,‬
‫הצתתי לוח שנה על הקיר. שרפתי אותו.‬
‫פשוט ישבתי שם וצפיתי בו.‬
‫ומאותו רגע ואילך, זה כאילו ש...‬
‫הייתה לי אובססיה לאש.‬
‫אני לא יודע אם זאת הייתה... תוקפנות,‬
‫שהוצאתי על אבא שלי, או בגללו,‬ ‫אני לא יודע מה זה היה.‬
‫אבל זה...‬
‫אני ירדתי מהפסים.‬
‫בגיל ההתבגרות...‬
‫כשהייתי בן 12, 13...‬
‫הצתתי הרבה מבנים,‬
‫הרבה בתים ריקים.‬
‫ובזמן שהאש בערה...‬
‫ויש אנשים שחושבים שאני משוגע, אבל...‬
‫הייתי מאונן בזמן שהאש בערה.‬
‫וכשגמרתי,‬
‫כאילו, בסדר,‬
‫הרגשתי מסופק ופשוט הלכתי.‬
‫אתם יודעים.‬
‫זה די מוזר.‬
‫לחשוב שאני עומד באמצע שריפה ‬
‫ומאונן בזמן שהשריפה הארורה משתוללת.‬
‫מי עושה דבר כזה?‬
‫אתם מבינים אותי.‬
‫זה כאילו שאני שומע קול אחר שאומר,‬
‫"זמן אש". נכון?‬
‫זה כמו בקומיקס "זמן אש".‬
‫הייתי רוצה לומר שזה אדם אחר.‬
‫אני מרגיש כאילו‬
‫שהיה מישהו אחר, מישהו אחר בתוכי, חוץ ממני.‬
‫פעם הצתתי את הבית שלי.‬
‫כולם הלכו לכנסייה.‬
‫הצתתי אותו, חזרתי למיטה‬
‫ושכבתי בה.‬
‫פשוט נשארתי לשכב שם.‬
‫לפני שהבנתי מה קורה, הכבאי שלף אותי מהמיטה‬
‫גרר אותי מהבית,‬
‫והייתי מלא בעשן וכאלה.‬
‫הם שאלו, "מי הצית את הבית?" ‬ ‫אמרתי, "אני לא יודע".‬
‫התברר שזה הייתי אני.‬
‫זה הייתי אני, או שזה היה מישהו אחר?‬
‫אני לא יודע, אני לא יכול לומר לכם.‬
‫אני... אני לא עושה את זה.‬
‫זה היה חייב להיות מישהו אחר, ‬ ‫אני לא עושה את זה.‬
‫התחלתי לעשן גראס ולשתות יין‬ ‫כשהייתי בערך בן 12.‬
‫ואז התחלתי לקחת כדורי ואליום ודסוקסין,‬
‫וללכת על גגות של בנינים.‬
‫כשאני עושה דברים כאלה,‬ ‫אני מרגיש אמיץ ללא חת.‬
‫אני מרגיש שאני בגובה 3 מטרים‬ ‫ועושה כל מיני דברים.‬
‫כשהייתי בן 16,‬
‫הלכתי ברחובות יוסטון.‬
‫כל מיני דברים הסעירו אותי.‬
‫אם הייתי נכנס לחנות וגונב משהו‬
‫או יכולתי לקחת כסף ממישהו, ‬ ‫הייתי עושה את זה.‬
‫- ב-1977, בגיל 19,‬ ‫נכלא מדיסון באשמת שורת פשעים -‬
‫יצאתי מהכלא ב-1983.‬
‫הייתה לי עבודה, עבדתי בבניין דירות.‬
‫זה היה טוב כל עוד זה נמשך,‬ ‫אבל אז התחלתי לעשן קראק.‬
‫כדי שאוכל להמשיך לעשות זאת,‬
‫שדדתי וגנבתי בטירוף באותו זמן.‬
‫ואז החיים שלי התדרדרו.‬
‫- ב-1988, התגורר מדיסון ברובע פיפת' וורד,‬ ‫סמוך לביולה ג'וליבט בת ה-81 -‬
‫אותו יום,‬
‫היה בחודש אפריל.‬
‫הלכתי ברחוב.‬
‫היו לי 1,800 דולר בכיס.‬
‫והיו לי שלוש שקיות קוקאין בכיס.‬
‫ומיס ג'וליבט ישבה על המרפסת שלה.‬
‫נופפתי לה והיא נופפה בחזרה.‬
‫קפצתי מעל הגדר וישבתי איתה על המרפסת.‬
‫דיברנו על מזג האוויר, על מה שקורה.‬
‫על הגן וכל הדברים האלה.‬
‫נהגתי לעזור לה לנקות את החנייה ואת החצר.‬
‫לא הייתי זקוק לשום דבר באותו יום.‬
‫היה לי כל מה שרציתי.‬
‫אני סתם ישבתי שם.‬
‫פתאום איבדתי שליטה, ‬ ‫כאילו שמשהו התפוצץ לי בראש.‬
‫היא קמה ואמרה, "אתה מוכן ללכת?"‬ ‫ואני אמרתי, "בסדר".‬
‫קמתי ועזרתי לה להיכנס, החזקתי לה את הדלת,‬
‫ובגלל איזו סיבה ארורה,‬
‫דחפתי אותה לתוך הבית.‬
‫אתם יודעים...‬
‫דחפתי אותה פנימה והיא נפלה על הרצפה.‬
‫הכיתי אותה שלוש או ארבע פעמים.‬
‫היא צרחה.‬
‫גררתי אותה לאחור,‬ ‫רצתי והוצאתי סכין ממגירת המטבח‬
‫ודקרתי אותה פעמיים.‬
‫פשוט ככה, כאילו...‬
‫אני לא יודע מה זה היה. ‬ ‫אני לא יודע למה עשיתי את זה.‬
‫ואז ישבתי על הרצפה.‬
‫פשוט ישבתי שם, ממש לידה, פשוט ישבתי שם.‬
‫אמרו לי שעשיתי הרבה דברים. ‬ ‫אמרו לי שהפכתי את הבית...‬
‫לא האמנתי לזה,‬ ‫כי אני לא הפכתי את הבית של אף אחד.‬
‫לפחות אני לא חושב שהפכתי את הבית.‬
‫הייתי מפוצץ בסמים, ‬ ‫אני לא יכול לדעת מה עשיתי, אין לי מושג.‬
‫רצתי כל כך רחוק, ‬ ‫פשוט רצתי עד שלא יכולתי לרוץ יותר.‬
‫התיישבתי על שפת המדרכה...‬
‫בפינת הרחובות טואם ומיין, פשוט ישבתי שם.‬
‫ואז התחוור לי שאני הרגתי מישהו.‬
‫לא, אני לא הרגתי אף אחד.‬
‫אני לא יכול להרוג אף אחד, נכון?‬
‫- פיפת' וורד, יוסטון, טקסס -‬
‫הפיפת' וורד הוא קהילה ותיקה מאוד‬
‫שהתבססה ביוסטון במשך שנים רבות.‬
‫ב-1988, כשהרצח הזה התרחש,‬
‫האזור היה מוקד של סחר בסמים,‬
‫ואני לא ממש בטוחה ‬ ‫שהוא השתנה בהרבה במהלך השנים.‬
‫שמי סמלת שרון אוונס,‬
‫ואני הייתי אחת מהבלשים ‬ ‫שמונו לחקור את הרצח של ביולה ג'וליבט.‬
‫- גופתה של ביולה ג'וליבט‬ ‫התגלתה יומיים לאחר הרצח -‬
‫כחוקרים,‬
‫אנחנו אלה שמייצגים את הקורבן‬
‫בכל הפשעים שאנחנו חוקרים.‬
‫ולכן, כשחקרתי את הרצח,‬
‫הרגשתי שאני מייצגת את מיס ג'וליבט.‬
‫מהחקירה שערכנו, נודע לנו שמיס ג'וליבט‬
‫גרה בבית הזה במשך שנים רבות ‬ ‫וששכניה הכירו אותה וכיבדו אותה.‬
‫- שרון אוונס ‬ ‫קצינת חקירות -‬
‫מבחינתי, החקירה מתחילה ‬ ‫מהרגע שאני יוצאת מהמכונית,‬
‫ניגשת לדלת הכניסה,‬
‫ופותחת את הדלת.‬
‫התפקיד שלי הוא לתעד כל פרט בתוך הבית.‬
‫הכול.‬
‫מהרגע שנכנסתי לשם, ידעתי שהרצח הזה אכזרי.‬
‫היה דם על הרצפה.‬
‫ניתן היה לראות כמה שיניים של הקורבן‬
‫בתוך הדם, על המרבד שעל הרצפה.‬
‫והיו כתמי דם שהתחילו מהמיקום הזה‬
‫ונמשכו לתוך המסדרון וברחבי הבית.‬
‫על שולחן הלילה שלה היה חסר מקלט רדיו.‬
‫הוא השתמש בכבל הרדיו כדי לחנוק את צווארה,‬ ‫הכבל הזה היה עדיין שם.‬
‫והייתה גם סכין מגואלת בדם על הרצפה, ‬ ‫סמוך לגופתה‬
‫שהוא השתמש בה כדי לדקור אותה פעמיים בגבה.‬
‫לפי הנתיחה שלאחר המוות,‬
‫שני סימני הדקירה בסוף היו גורם המוות.‬
‫התברר לנו שהוא התעלל‬ ‫במיס ג'וליבט ברחבי ביתה,‬
‫בעט בה, הכה אותה, חנק אותה בכבל החשמל‬
‫והניח את תנור החימום על רגליה,‬
‫אך אלה לא היו ההתרחשויות שגרמו למותה.‬
‫אלה היו ההתרחשויות ‬ ‫שמטרתן הייתה להתעלל בה בביתה שלה.‬
‫הוא עבר על כל הרכוש בביתה של מיס ג'וליבט,‬
‫וחיפש דברים שהוא חשב שיוכל למכור.‬
‫הוא הסיט את הווילונות בכל חדר‬
‫כדי שיוכל לשהות בבית ככל שהוא רוצה וצריך,‬ ‫ולעבור על כל החפצים שלה.‬
‫דריל יצא מהבית וחזר אליו‬ ‫לפחות שלוש פעמים שידוע לי עליהן.‬
‫הוא יצא מהבית, הלך לכמה בתים בשכונה‬
‫ומכר את הפריטים לאחד מסוחרי הסמים כאן.‬
‫כלומר, לא הייתה לו בעיה ‬ ‫לצאת מהבית שלה ולחזור אליו,‬
‫אף על פי שזה עתה הוא‬ ‫התעלל בה באכזריות כזאת.‬
‫הפרטים האלה חשובים מאוד‬
‫כדי להבין מי הוא היה,‬ ‫ולמה הוא עשה את מה שעשה.‬
‫זאת לא הייתה התפרצות רגעית.‬
‫הוא לא הכה אותה פעם אחת,‬ ‫והיא לא נחבטה בראשה בשולחן הקפה ומתה.‬
‫לדעתי, דריל מדיסון ‬ ‫הפגין התנהגות סדיסטית ביותר.‬
‫הוא תכנן את זה בראשו,‬
‫או שהוא תכנן את זה כשהוא היה בבית, ‬ ‫או גם וגם, אבל הוא לא מיהר.‬
‫- מדיסון זוהה על ידי שכנים ‬ ‫ונעצר ב-9 באפריל, 1988 -‬
‫- במשפט, מצא חבר מושבעים את מדיסון אשם‬ ‫ברצח מדרגה ראשונה -‬
‫- אוניברסיטת טקסס A&M -‬
‫- לאחר שהוכרזה אשמתו,‬ ‫דן בית המשפט בגזר הדין -‬
‫- בניין פסיכולוגיה -‬
‫טוב, תודה לכולכם שבאתם היום.‬
‫בשיעור היום נעסוק בסקירה קצרה של עונש מוות‬
‫ובתפקיד שממלאות ראיות לבריאות הנפש‬
‫במקרים כאלה.‬
‫- במדינת טקסס, נשקל מתן עונש מוות‬ ‫בכל מקרי הרצח מדרגה ראשונה -‬
‫...והן קשורות לראיות מקלות‬ ‫שהמושבעים עשויים לשקול‬
‫כדי לקבוע שאדם אינו ראוי לעונש מוות.‬
‫שמי ג'ון אידנס.‬
‫אני פסיכולוג משפטי בהכשרתי,‬
‫ואני מרצה באוניברסיטת טקסס A&M,‬
‫שבה אני חוקר ומייעץ בתיקי רצח מדרגה ראשונה‬
‫במשך כ-20 השנים האחרונות.‬
‫מדובר במישהו שכבר נידון ‬
‫למוות או למאסר עולם ללא אפשרות לחנינה.‬
‫- עורכי הדין של מדיסון הגישו ראיות מקלות -‬
‫- כדי לטעון שאינו ראוי לגזר דין מוות -‬
‫- הן הכילו מידע אודות ‬ ‫עברו הבעייתי של מדיסון -‬
‫- מקצועני משפט ובריאות הנפש -‬
‫אז במקרה של רצח מדרגה ראשונה כמו זה,‬
‫תפקיד ההגנה נוטה להתמקד בדרך כלל‬
‫בגורמים פסיכולוגיים, אם הם קיימים,‬
‫שמציגים את הנאשם באור חיובי יותר.‬
‫הכוונה אינה לשחרר אדם לחופשי,‬ ‫או לומר שהוא חף מפשע או אינו ראוי לעונש...‬
‫- ג'ון אידנס ‬ ‫פרופסור ויועץ פסיכולוגי -‬
‫אלא לטעון שלפי חוקי גזר הדין ‬ ‫של מדינת טקסס, לא מגיע להם למות.‬
‫- הראיה מרכזית מטעם ההגנה -‬
‫- הייתה דוח מאת‬ ‫הפסיכולוג ד"ר ונדל דיקרסון -‬
‫- שביצע הערכה פסיכולוגית‬ ‫למדיסון לפני מתן גזר הדין -‬
‫- ומצא כי הוא סובל‬ ‫מכמה בעיות נפשיות חמורות -‬
‫- חוק ובריאות הנפש -‬
‫ד"ר דיקרסון אמר בעיקרון‬ ‫שדריל סובל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית.‬
‫- ... הוא סובל מחוסר יכולות סוציאליות... -‬
‫בעיקרון, התסמין העיקרי...‬
‫- כלומר, הפרעת אישיות חברתית… -‬
‫היא נוכחות של לפחות ‬ ‫שתי אישיויות נפרדות בתוך אותו אדם,‬
‫שלרוב עשויות לפעול…‬
‫בנפרד לחלוטין זו מזו.‬
‫מבחינה היסטורית,‬ ‫נהגו לכנות זאת כ"פיצול אישיות".‬
‫- חלק אחד בו אינו מודע למעשי חלק אחר... -‬
‫- מתקשה להבין את הקשר ‬ ‫בין מה שהוא מרגיש לבין מה שהוא עושה… -‬
‫לפי ההערכה של ד"ר דיקרסון,‬
‫האישיות של דריל מקוטעת‬
‫לחלקים שונים, והיכולת שלו‬ ‫לשלוט בהתנהגותו לקויה באופן ברור.‬
‫- ד"ר ג'ון אידנס -‬
‫- מדיסון MP3 -‬
‫הייתי בערך בן 14.‬
‫הייתי בכיתה.‬
‫כולם בכיתה נעצו בי מבטים.‬
‫אז המורה אמרה,‬
‫"עם מי אתה מדבר?" אמרתי...‬
‫"מה זאת אומרת? לא דיברתי עם אף אחד."‬
‫כולם בכיתה הסתכלו עליי, אני דיברתי...‬
‫אבל לא הייתי מודע לכך שאני...‬
‫מדבר.‬
‫לא ידעתי שאני מדבר.‬
‫ולכן אני יודע שזאת אישיות אחרת,‬ ‫זה חייב להיות.‬
‫היא פשוט צצה פתאום.‬
‫הוא מתאר תסמינים‬ ‫שקשורים לדיסוציאציה ולדה-פרסונליזציה.‬
‫העובדה שהוא מדבר לעצמו‬ ‫ושהוא לא מודע לכך היא קצת יוצאת דופן.‬
‫זה בהחלט מעיד על מישהו שמנותק‬
‫או מקוטע מחלקים מעצמו.‬
‫אני לא יודע למה הרגתי את מיס ג'וליבט.‬
‫באמת שלא.‬
‫זה כמו זעם.‬
‫התקף זעם שמגיע משום מקום.‬
‫היא מעולם לא עשתה לי שום דבר. אבל...‬
‫למה לקחתי את חייה?‬
‫השאלה היא, האם דריל מספיק אשם‬ ‫מבחינה מוסרית ולכן מגיע לו עונש מוות.‬
‫אם אני מתייחס למסקנות‬
‫ולאופן שבו ד"ר דיקרסון‬ ‫מתאר את מצבו הנפשי של דריל,‬
‫אז בעיניי זה נראה כמו גורם מקל בעל משקל רב‬
‫שמושבעים צריכים לקחת בחשבון.‬
‫הייתי מתקשה מאוד להגיע במקרה הזה למסקנה‬
‫שמדובר במישהו שראוי לקבל עונש מוות.‬
‫אם הייתי יכול לנופף בשרביט קסמים ‬ ‫ולשים את דריל במקום‬
‫שיהיה, לדעתי, ‬ ‫המקום המתאים ביותר למישהו כמותו,‬
‫זה יהיה בבית חולים פסיכיאטרי משפטי,‬
‫יותר מאשר במערכת כלא.‬
‫אבל אין לי שרביט קסמים.‬
‫- לאחר ששמעו את הנסיבות המקלות,‬ ‫חבר המושבעים היה צריך גם להחליט -‬
‫- אם מדיסון מהווה סכנה מתמשכת לחברה -‬
‫- דאלאס, טקסס -‬
‫חוק הרצח מדרגה ראשונה במדינת טקסס,‬ ‫הוא כמעט יוצא דופן בארצות הברית,‬
‫והמושבעים צריכים לענות ‬ ‫על שתי שאלות מסוימות.‬
‫אחת היא, "האם המעשה שביצע הנאשם..."‬
‫"האם הוא נעשה בכוונה תחילה?‬ ‫האם הוא גרם למותו של אדם?"‬
‫בשלב הבא, המושבעים צריכים להחליט פה אחד‬
‫שהנאשם ימשיך להוות איום מתמשך על החברה.‬
‫אם הם מסכימים על השאלה הראשונה‬ ‫ועל השאלה השנייה המיוחדת,‬
‫על הנאשם נגזר עונש מוות באופן אוטומטי.‬
‫זה כאילו מסתכם בהטלת מטבע.‬ ‫הכרעה בין חיים או מוות. זהו זה.‬
‫- קפטן -‬
‫שמי ג'יימס דבליו מארקוורט‬
‫ואני סוציולוג וקרימינולוג בהכשרתי.‬
‫ואני העדתי בתיק של דריל מדיסון‬
‫כמומחה בתחום המסוים של מסוכנות עתידית.‬
‫- סמל ג'ים מארקוורט‬ ‫בהצלחה מחבריך בכלא איסטהאם סטייט פארמס -‬
‫ראשית, דריל היה אחראי לחלוטין לרצח הזה.‬ ‫אין ספק בכך.‬
‫- כלא מדינת מיסיסיפי‬ ‫תג מבקר -‬
‫אבל...‬
‫האם יש נסיבות מקלות ‬ ‫במקרה הזה מבחינת העונש?‬
‫- ג'יימס מארקוורט‬ ‫קרימינולוג -‬
‫אני מאמין לגמרי שכן.‬
‫- התא הפנוי הראשון -‬
‫דריל גדל במשפחה אפרו-אמריקאית ענייה.‬
‫אביו היה פוגעני מאוד...‬
‫- הפיכת ילדים לקורבנות -‬
‫והיו לו עוד שלושה אחים, ‬ ‫כלומר, הם היו ארבעה ילדים‬
‫וכולם קיבלו יחס נורא.‬
‫ואני סבור שכמה מהם מתו בגיל צעיר.‬
‫הוא מעולם לא עבר תהליך חיברות‬ ‫ולא למד איך להיות בן אדם.‬
‫לכן הוא התקשה להסתגל ‬ ‫אפילו רק לחיי היומיום,‬
‫ומשום כך, הילד הזה היה מועד ל... ‬ ‫לא היה לו סיכוי.‬
‫שום סיכוי שבעולם.‬
‫כשבוחנים את הנסיבות ‬ ‫ששררו ביוסטון בתקופה שבה בוצע הפשע,‬
‫העיר הייתה מוצפת בקוקאין.‬
‫וניתן היה לראות‬ ‫מגפה של פשיעה אלימה בעיר עצמה.‬
‫אני זוכר שצפיתי בחדשות.‬
‫בכל ערב דווחו על מקרה רצח נוסף...‬
‫הם התרחשו על בסיס יומיומי.‬
‫זה היה כמו כדור שלג‬ ‫או רכבת שדוהרת במדרון בלי נהג.‬
‫והוא נשאב לתוך כל זה.‬
‫אם אני הייתי בחבר המושבעים ששפט אותו אז,‬
‫כשברקע כל מקרי הרצח האחרים שמתרחשים בעיר,‬
‫הייתי בוודאי חושב, ‬ ‫"אני לא אעשה לך שום הנחות".‬
‫- על אף שמיעת הנסיבות המקלות,‬ ‫ב-23 ביוני 1989, -‬
‫- גזר חבר המושבעים ‬ ‫על דריל מדיסון עונש מוות -‬
‫תאמינו או לא,‬
‫לא הייתה לי שום תחושה ‬ ‫כשגזרו עליי עונש מוות.‬
‫לא ידעתי מה להרגיש. לא הרגשתי כלום.‬
‫אני לא יודע למה זה ככה.‬
‫כשאימא שלי מתה, ‬ ‫כשהאחים שלי מתו, כשאחיותיי...‬
‫מעולם לא הזלתי דמעה על אף אחד.‬
‫אני לא יודע איך זה מרגיש להיות...‬
‫נאהב על ידי אנשים.‬
‫אני לא יודע. אני לא יודע מה זה.‬
‫ולא הייתי יכול לומר לכם מה זה.‬
‫- ג'יימס דבליו. מארקוורט -‬
‫כל הסיכויים חברו נגד הבחור הזה‬
‫כמעט מהרגע שבו הוא נולד‬ ‫כי היו לו בעיות בבית הספר,‬
‫בעיות בבית.‬
‫כשאדם סובל מהתמכרות ומדברים כאלה, ‬ ‫הוא נעשה פרנואיד.‬
‫ואנשים עם התמכרות כזאת לקוקאין‬ ‫עוסקים בהתנהגות מסוכנת.‬
‫וזה השמיד בנפשו כל סוג של בלם או מעצור.‬
‫הוא ראה אותה כמטרה וצד אותה.‬ ‫הוא אפילו לא חשב על זה.‬
‫הוא קיבל באופן אימפולסיבי...‬
‫החלטה אימפולסיבית לעשות זאת‬
‫בלי לחשוב על אף אחת מההשלכות שיתלוו לכך.‬
‫הוא לא פושע אלים מקצועי.‬
‫הוא לא מאורגן,‬ ‫ומחר זה יכול להיות גם גניבה מחנות.‬
‫אין לו נטיות אלימות כאלה‬
‫שבגללן הוא יכול להיחשב כאיום עתידי.‬
‫- פרס ברוס סמית' -‬
‫אני מבין, הוא ביצע פשע נורא, ‬ ‫אני מבין את זה.‬
‫אבל עונש המוות לא היה‬ ‫גזר דין הולם במקרה הזה.‬
‫אני לא חושב שהוא היה הולם.‬
‫- ברוכים הבאים לקייטי -‬
‫- ברוכים הבאים לגרינגו'ס טקס-מקס המופלא -‬
‫כשוטרת חוקרת,‬
‫יש לי ביטחון מוחלט במערכת המשפט שלנו.‬
‫אנחנו מבצעים ‬ ‫את החקירות שלנו כמיטב יכולתנו.‬
‫התובעים אמונים על ההליך המשפטי‬
‫וכל הראיות מוצגות בפני חבר מושבעים.‬
‫המושבעים מקשיבים לשני הצדדים‬ ‫ולכל מה שמוצג בפניהם,‬
‫והם מקבלים את ההחלטה.‬
‫לא הייתה להם שום בעיה בכלל לקבוע שהוא אשם‬
‫ולגזור עליו עונש מוות.‬
‫- מריסקו -‬
‫- לביולה ג'וליבט ‬ ‫אין קרובי משפחה חיים מדרגה ראשונה -‬
‫אני עדיין יכולה לראות בדמיוני‬ ‫את מיס ג'וליבט שוכבת על הרצפה‬
‫במצב שבו היא הייתה.‬
‫וזה מה שעוזר לי לשבת פה ולדבר בשמה.‬
‫באותו רגע, אנחנו היינו האנשים היחידים שם‬ ‫שייצגו את מיס ג'וליבט.‬
‫אני יודעת איך נראו‬ ‫הרגעים האחרונים של חייה בעולם הזה,‬
‫ואני לא רוצה שהחלק הזה יישכח.‬
‫- פורמיה, איטליה -‬
‫- כרטיסים -‬
‫הייתי עדה לשתי הוצאות להורג.‬
‫הייתי האישה האיטלקייה הראשונה ‬ ‫שהייתה עדה להוצאה להורג באמריקה.‬
‫וזה היה קשה מאוד,‬
‫כי אפשר לצפות,‬
‫אבל אי אפשר לעשות דבר למען האדם שמת.‬
‫זו חוויה‬
‫שתיחקק בתודעתכם ובליבכם למשך שארית חייכם.‬
‫שמי מיקלה מנצ'יני,‬
‫אני סגנית נשיא הקואליציה האיטלקית ‬ ‫לביטול עונש המוות.‬
‫כקואליציה איטלקית, ‬ ‫אנחנו מנסים לעזור לאסירים רבים,‬
‫במיוחד בארצות הברית,‬
‫כי זאת הדמוקרטיה האחרונה ‬ ‫שמשתמשת בעונש מוות.‬
‫- מיקלה מנצ'יני ‬ ‫חברה של דריל -‬
‫מטרתנו היא ללכת לשם‬
‫כדי לעזור להם להבין שאולי,‬
‫זה אינו הפתרון הנכון.‬
‫אנחנו אזרחי העולם.‬
‫אנחנו חייבים להיות מודאגים‬
‫ביחס למה שקורה במדינה אחרת.‬
‫- במשך 30 השנים האחרונות, -‬
‫- מיקלה סייעה לנידונים למוות רבים -‬
‫- כששמע על פעילותה של מיקלה,‬ ‫מדיסון כתב לה -‬
‫הפעם הראשונה שקיבלתי מכתב מדריל מדיסון,‬
‫הייתה ב-1995.‬
‫התחלתי לכתוב לו בחזרה.‬
‫ולאחר מכן, המשכנו להתכתב.‬
‫וב-1996,‬
‫נסעתי לבקר אותו בפעם הראשונה.‬
‫ומאז הוא הפך לחלק מהמשפחה שלי.‬
‫מה ששכנע אותי‬
‫לעזור לו היה‬
‫העובדה שדריל היה כל כך בודד,‬
‫ושאף אחד לא טיפל בו, באמת.‬
‫הפעם היחידה שלא יכולתי ‬ ‫להביט לדריל בעיניים...‬
‫הייתה ביום לאחר שראיתי ‬ ‫את הצילום של האישה שמתה.‬
‫אם מישהו היה הורג את סבתא שלי,‬
‫הייתי רוצה שהאיש הזה ‬ ‫ישב בכלא בגלל מה שהוא עשה.‬
‫אבל במהלך הביקור,‬
‫באמצעות שיחה והקשבה‬
‫למה שהוא אמר,‬
‫הבנתי, באותו זמן,‬
‫שמי שנמצא מולי‬
‫הוא כבר לא האדם שביצע את הפשע הזה.‬
‫הוא היה חברי דריל.‬
‫- ב-2001, לאחר חמש שנות חברות, -‬
‫- נודע למיקלה‬ ‫שעומדים להוציא את מדיסון להורג בעוד חודש -‬
‫מטרתי הייתה להציל את חייו.‬
‫לא היה לי אכפת איך.‬
‫שלושה שבועות לפני תאריך הוצאתו להורג,‬
‫ניסינו לפעול במהירות ולמצוא עורך דין טוב,‬
‫מישהו שיכול לעזור לו,‬
‫באופן מעשי.‬
‫והיה לנו מזל גדול ‬ ‫כי מצאנו את "מאייר אנד בראון",‬
‫שהציעו לעזור לנו בחינם.‬
‫- מאייר, בראון אנד פלאט -‬
‫כשהם קיבלו את כל המסמכים, הם הבינו מיד‬
‫שהם כנראה יכולים ‬ ‫לעשות משהו מועיל למען דריל.‬
‫- עורכי הדין החדשים של מדיסון ‬ ‫טענו בהצלחה -‬
‫- שהנסיבות המקלות בעניינו‬ ‫לא נלקחו בחשבון כראוי במשפט -‬
‫- למדיסון הוצעה בחירה ‬ ‫בין משפט שבו ייקבע מחדש גזר דינו -‬
‫- ובין האפשרות לחיות את שארית חייו בכלא -‬
‫דריל פחד מאוד.‬
‫וכשמישהו פוחד,‬
‫זה קשה מאוד...‬
‫לחשוב, לבחור ולהחליט משהו.‬
‫אבל, כמובן, הסיכון היה שחבר מושבעים אחר‬
‫יאשר את גזר דין המוות.‬
‫הוא לא רצה לחזור למשפט.‬
‫ולכן, לאחר מחשבה רבה,‬
‫הוא הסכים להישאר בכלא לכל חייו.‬
‫- ב-2009, לאחר עשרים שנה כנידון למוות, -‬
‫- נידון דריל מדיסון מחדש ‬ ‫למאסר עולם ללא אפשרות לחנינה -‬
‫אני מופתעת לגלות שעונשו בוטל.‬
‫אני מאוכזבת,‬
‫כי אני חושבת שהטיעונים שלנו ‬ ‫היו חזקים מאוד במקרה הזה.‬
‫כאדם שפוי, לא הייתי עושה את זה.‬
‫מבינים?‬
‫אני באמת חושב שיש עוד מישהו חוץ ממני.‬
‫אולי כשאני עושה סמים,‬
‫האישיות האחרת הזאת שלי‬
‫נוהגת לצוץ.‬
‫זה כאילו שאני שומע קול אחר שאומר,‬
‫"כן, אתה עשית את זה." ‬
‫ואני עונה, "לא, לא עשיתי את זה."‬
‫זה כאילו שאני משחק באיזה משחק עם עצמי.‬
‫דעתי האישית היא שדריל,‬ ‫כמו גם אחרים שיושבים בכלא,‬
‫ובמיוחד נידונים למוות,‬
‫למדו מהמערכת‬
‫מה שעליהם לומר.‬
‫אני חושבת שזה מקובל בקרב אנשים שכלאנו‬
‫לומר שזה היה מצבם הנפשי,‬
‫או בגלל האופן שהם חונכו,‬
‫או שהם סבלו מהתעללות כשהם היו ילדים,‬
‫שהם היו מכורים לסמים‬ ‫וכל מיני הצדקות שהם טוענים בהמשך,‬
‫כדי להסביר את המעשים שהם עשו.‬
‫הרגשות האישיים שלי על כך‬ ‫שדריל אומר שהוא היה חולה נפש בזמנו‬
‫ושהוא חושב שזה היה אדם אחר,‬
‫אני חושבת שככה הוא בוודאי רואה זאת עכשיו,‬ ‫לעומת האופן שבו הוא ראה זאת בזמנו.‬
‫אולי הוא קצת יותר מתחרט עכשיו,‬
‫אבל זה לא מחזיר את מיס ג'וליבט.‬
‫זה לא מאפשר לה לחיות את שארית חייה.‬
‫זה לא מבטל את הכאב ואת האכזריות‬
‫שהיא סבלה מידיו,‬
‫כאשר הוא ביצע את המעשה הזה.‬
‫למיס ג'וליבט מגיע‬
‫שהוא יקבל עונש מוות על מה שהוא עשה לה,‬
‫כי זה הפשע שהוא ביצע כשהוא לקח את חייה.‬
‫לדעתי, הוא לא ראוי ‬ ‫למאסר עולם ללא אפשרות לחנינה.‬
‫- לאחר הפסקה של 90 יום כנדרש על פי החוק,‬ ‫אישר שירות בתי הסוהר של טקסס -‬
‫- לערוך ריאיון שני עם דריל מדיסון -‬
‫במהלך המשפט שלי, לאחר שעברו על הכול,‬
‫לאחר שהקשבתי לכל העדויות,‬
‫וכשאני מביט לאחור על חיי,‬
‫ועל מה שעשיתי,‬
‫באותה תקופה, כן, באמת הגיע לי עונש מוות.‬
‫אי אפשר סתם לקחת חיים‬
‫ממישהו שחי כל כך הרבה זמן.‬
‫ומגיע לך להיענש על זה.‬
‫הגיע לי עונש מוות על שעשיתי את מה שעשיתי.‬ ‫כן, אני מבין.‬
‫ככה החוק עובד, מה?‬
‫אני אשב בכלא עד סוף חיי. ‬ ‫לעולם לא אשתחרר שוב...‬
‫אתם יודעים...‬
‫אני לא מפלצת, נכון?‬
‫אבל ביצעתי פשע,‬
‫ואני משלם על זה.‬
‫דריל יצא מהבית וחזר אליו‬ ‫לפחות שלוש פעמים שידוע לי עליהן,‬
‫ומכר את הפריטים לאחד מסוחרי הסמים כאן.‬
‫לדעתי, דריל מדיסון ‬ ‫הפגין התנהגות סדיסטית ביותר.‬
‫הוא תכנן את זה בראשו,‬
‫או שהוא תכנן את זה כשהוא היה בבית,‬ ‫או גם וגם...‬
‫אבל הוא לא מיהר.‬
‫היא הבלשית שחקרה את התיק שלי, נכון?‬
‫הם כל הזמן שאלו אותי שאלות,‬
‫וסיפרתי להם בדיוק מה שעשיתי.‬
‫לא שיקרתי בקשר לכלום.‬
‫אני באמת לקחתי דברים מהבית.‬
‫לא תכננתי לעשות את זה קודם,‬
‫אבל כשנכנסתי לשם, ואחרי שהיא מתה,‬
‫התחלתי לקחת דברים מהבית.‬
‫אלה היו דברים שמכרתי בשביל קראק.‬
‫חשבתי כמו נרקומן. הראש שלי לא היה צלול.‬
‫הייתי נרקומן. רציתי סמים.‬
‫זה מה שזה היה.‬
‫לא תכננתי לרצוח את מיס ג'וליבט.‬
‫זה קרה בזמן שהייתי שם, כן?‬ ‫ זה פשוט... פתאום, פשוט...‬
‫זה היה משהו אחר.‬
‫ברגע שנכנסתי לשם,‬
‫כל הלך הרוח שלי השתנה.‬
‫אני לא רואה את עצמי כאדם מרושע, אבל...‬
‫אנחנו חייבים לשלם את...‬
‫חובנו לחברה בכל פעם שאנחנו עושים משהו רע.‬
‫אולי זה לא מוצא חן בעיניי, אבל... ‬ ‫אומרים, "הצעת את מיטתך, עכשיו תשכב בה".‬
‫כשנולדתי, סבתא שלי נתנה לי את השם "באבא".‬
‫ככה אני קורא לאישיות האחרת שלי.‬
‫באבא הוא...‬
‫לא הייתי בדיוק אומר ‬ ‫שהוא האלטר אגו שלי, אבל...‬
‫הוא סוג של טיפוס כמו ג'קיל והייד.‬
‫אתם מבינים, הוא מכניס אותי לצרות.‬ ‫אומר זאת ככה.‬
‫הוא...‬
‫זה יותר כאילו שאני שואל את עצמי שאלות, כן?‬
‫אתם יודעים, "למה עשית את זה, לעזאזל?"‬
‫אני קם באמצע הלילה והולך מצד לצד בתא.‬
‫והוא אומר...‬
‫"לא יכול לישון?"‬
‫זה פשוט מטורף, בנאדם... אני לא יודע...‬
‫אני מקווה שהוא לא יעשה משהו טיפשי מתישהו.‬
‫זה לא מפחיד כי אני כאן בפנים, מה?‬
‫אם הייתי בחוץ, זה היה אחרת.‬
‫תרגום: שלמה ליברמן ‬