Jag borde ha varit död för länge sen.
Alla i min familj är döda förutom jag.
Jag har alltid undrat varför.
Varför lever jag fortfarande?
Jag är familjens svarta får.
Jag är den enda som orsakat problem.
I USA SITTER ÖVER 135 000 PERSONER I FÄNGELSE FÖR MORD
ÖVER 25 % AV DEM HAR DIAGNOSTISERATS MED EN ALLVARLIG PSYKISK SJUKDOM
DETTA ÄR HISTORIEN OM FÅNGE #1585559
Jag tror att det finns nån annan än jag som jävlas med mig.
Jag kan säga att saker jag har gjort…
Mycket minns jag inte, eller hur jag kom dit.
Det är som om jag hör en annan röst som säger:
"Du gjorde det här." Du vet.
"Nej, jag gjorde inte det här."
Det är som att jag leker med mig själv.
EN NETFLIX-SERIE
Ja.
DEN 2 APRIL 1988 KNIVHÖGG DERYL MADISON 81-ÅRIGA BEULAH JOLIVET TILL DÖDS
Ja.
Visst.
MADISON HÄVDADE ATT HAN VAR PSYKISKT SJUK VID TILLFÄLLET
Det är okej, ja.
Jag heter Deryl Wayne Madison.
Född den 29 augusti 1958 i Monroe i Louisiana.
Jag har suttit fängslad i 33 år
för ett brott jag begick i mitt grannskap
år 1988.
Jag växte upp i Texas.
Min mamma var…
…sjuksköterska.
En hårt arbetande kvinna, en kristen kvinna.
Jag kom bättre överens med mamma än med pappa.
Pappa och jag bråkade från att jag var fem år gammal.
Jag kom aldrig överens med honom.
Jag fick mycket stryk av pappa.
Mycket.
Förlängningssladdar och brädor, mestadels.
Jag stack ofta och kom inte tillbaka.
Du vet…
Det blev bara värre och värre.
Första gången jag tände eld på nåt
var det en kalender på väggen. Jag tände eld på den.
Jag satt där och såg på den.
Från och med då var det som att…
…jag var besatt av eld.
Jag vet inte om det var aggression,
att ta ut det på min pappa, jag vet inte vad det var.
Men det är…
Jag blev galen.
När jag blev tonåring…
Jag var 12, 13 år gammal…
Jag satte eld på många byggnader, många tomma hus.
Medan det brann…
…och vissa tror att jag är galen, men…
Jag onanerade medan det brann.
När jag var klar,
okej,
då gick jag därifrån.
Du vet.
Det är konstigt.
Jag stod mitt i en brand
och onanerade medan det brann.
Vem gör så?
Förstår du?
Det är som om jag hör en annan röst säga:
"Elddags." Okej?
"Elddags…"
Det är nog en annan person.
Jag känner att
det finns nåt annat, nån annan inom mig, förutom mig.
Jag satte eld på mitt hus en gång.
Alla skulle till kyrkan.
Jag satte eld på det, och gick och la mig i sängen igen.
Jag bara låg där.
Plötsligt slet en brandman upp mig ur sängen och drog ut mig ur huset.
Jag hade fått i mig rök.
"Vem satte eld på huset?" "Jag vet inte."
De sa att det var jag.
Var det jag eller någon annan?
Jag vet inte vad jag ska säga.
Jag… jag gör inte sånt.
Det måste vara nån annan, jag gör inte sånt.
Jag började röka gräs och dricka vin när jag var 12 år.
Sen började jag ta Valium och amfetamin.
Jag gick på byggnader.
När jag gör såna saker känner jag mig jävligt djärv.
Jag känner mig kaxig och gör grejer.
Vid 16-års ålder
gick jag runt i Houston.
Jag gick igång på grejer.
Jag kunde gå i en butik och sno nåt eller ta pengar från nån, det gjorde jag.
ÅR 1977, 19 ÅR GAMMAL, HAMNADE MADISON I FÄNGELSE FÖR FLERA OLIKA BROTT
Jag kom ut 1983.
Jag jobbade i ett lägenhetskomplex.
Det var bra medan det varade, men det var då jag började röka crack.
För att jag skulle kunna fortsätta
rånade jag och stal som en galning.
Det var då det gick utför.
ÅR 1988 BODDE MADISON I FIFTH WARD, NÄRA 81-ÅRIGA BEULAH JOLIVET.
Den här dagen,
det var i april.
Jag gick på gatan.
Jag hade 1 800 dollar i fickan.
Och jag hade tre gram kokain i fickan.
Miss Jolivet satt på sin veranda. Jag vinkade och hon vinkade tillbaka.
Jag hoppade över staketet och satte mig med henne.
Vi pratade om vädret, hur allt var.
Hur det var med trädgården och sånt.
Jag städade garaget och fixade på tomten.
Jag behövde inget den dagen.
Jag hade allt jag ville ha. Jag satt bara där.
Plötsligt slog det slint och tankarna tog över.
Hon reste sig och sa: "Ska du gå nu?" Jag sa: "Okej."
Jag reste mig och hjälpte henne in, höll upp dörren.
Och av nån jävla anledning
knuffade jag in henne i huset.
Du vet…
Jag knuffade in henne, hon ramlade.
Jag slog henne tre eller fyra gånger.
Hon skrek.
Jag drog henne längre in, sprang in och tog en kniv ur kökslådan,
högg henne två gånger.
Bara så där, som…
Jag vet inte vad det var. Jag vet inte varför jag gjorde det.
Sen satte jag mig på golvet.
Jag satt där bredvid henne, bara satt där.
De sa att jag gjort mycket dumt. Jag förstörde huset…
Jag trodde inte på det, för jag har inte förstört nåt hus.
Jag tror inte att jag förstörde huset.
Jag var så hög på droger att jag inte vet vad jag gjorde.
Jag sprang tills jag inte kunde springa längre.
Jag satte mig på trottoaren…
…vid Tuam och Main, jag satt bara där.
Det gick upp för mig att jag hade dödat nån.
Jag har inte dödat nån.
Jag kunde väl inte döda nån?
Fifth Ward är ett gammalt samhälle
som har funnit i Houston i många, många, många år.
År 1988 när mordet inträffade,
skedde mycket droghandel i området.
Jag vet inte om det har förändrats så mycket.
Jag är polisinspektör Sharon Evans.
Jag var en av utredarna av mordet på Beulah Jolivet.
BEULAH JOLIVETS KROPP UPPTÄCKTES TVÅ DAGAR EFTER MORDET
Som utredare
är vi offrets representant
i alla brott vi utreder.
Så medan jag gör det här
känns det som om jag representerar miss Jolivet.
Det vi fick veta om miss Jolivet,
som ett resultat av utredningen,
var att hon hade bott i det här huset i många år
och var respekterad och välkänd av sina grannar.
För mig börjar utredningen när jag kliver ur min bil,
går fram till dörren,
och när jag öppnar dörren
är mitt jobb att beskriva allt i huset.
Allting.
Direkt när jag klev in insåg jag att det var brutalt.
Det var blod på golvet.
Det fanns ett par tänder från offret
som syntes i blodet på mattan.
Sen fanns det blodutstryk från den platsen
till korridoren och genom hela huset.
En radio saknades på nattduksbordet.
Han hade använt sladden för att strypa henne.
Sladden var kvar.
Och det fanns en blodig kniv på golvet, nära henne,
som han huggit henne i ryggen med två gånger.
Enligt obduktionen
var de två huggen det som dödade henne.
Han hade misshandlat miss Jolivet genom hela huset.
Han hade sparkat och slagit, strypt henne med sladden
och placerat ett element på benen.
Det var inte det som dödade henne.
Det var en misshandel som skedde genom hela hemmet.
Han gick igenom allt i miss Jolivets hem
för att hitta saker som han kunde sälja.
Han drog för gardinerna i alla rum så att han kunde arbeta ostört,
för att gå igenom alla hennes saker.
Deryl gick in och ut ur huset minst tre gånger som jag vet om.
Han lämnade huset och gick till några hus i kvarteret
och sålde sakerna till knarklangare.
Han hade inga problem med att gå in och ut ur huset,
trots att han hade misshandlat henne.
De detaljerna är väldigt viktiga
för att förstå vem han var och varför han gjorde det här.
Det var inget plötsligt infall.
Han slog henne inte en gång så att hon slog i soffbordet och dog.
Enligt min åsikt var Deryl Madison väldigt sadistisk.
Han planerade det i huvudet, eller när han var där, eller både och.
Men han hade ingen brådska.
MADISON IDENTIFIERADES AV GRANNAR OCH GREPS DEN 9 APRIL, 1988
VID RÄTTEGÅNGEN FANN JURYN MADISON SKYLDIG TILL MORD
NÄR HAN HADE BEDÖMTS SKYLDIG SKULLE PÅFÖLJDEN AVGÖRAS
PSYKOLOGIBYGGNAD
Okej, tack för att alla kom idag.
På lektionen ska vi gå igenom en kort översikt över dödsstraff
och rollen som bevis om mental hälsa spelar
i sådana fall.
I TEXAS ÖVERVÄGER MAN DÖDSSTRAFFET I ALLA MÅL GÄLLANDE MORD
…och det kretsar kring förmildrande bevis som juryn kan överväga
för att avgöra om nån inte ska dömas till dödsstraff.
Jag heter John Edens.
Jag är utbildad rättspsykolog,
och jag är professor vid Texas A&M University.
Jag har forskat och konsulterat i fall gällande mord
under de senaste 20 åren.
Vi pratar om nån som redan har dömts
till dödsstraff eller livstid utan villkorlig frigivning.
MADISONS ADVOKATER HAR SKICKAT IN FÖRMILDRANDE BEVIS
SOM ARGUMENT MOT DÖDSSTRAFFET
DET INNEHÖLL INFORMATION OM MADISONS TRASSLIGA BAKGRUND
I ett mordfall som detta,
brukar försvaret fokusera på
psykologiska faktorer, om de finns,
som målar svaranden i ett mer positivt ljus.
Vi pratar inte om att släppa nån fri,
eller att de är oskyldiga eller inte förtjänar att straffas,
men att de inte förtjänar att dö,
baserat på strafflagen som Texas använder.
FÖRSVARETS VIKTIGASTE BEVIS
VAR EN RAPPORT SKRIVEN AV PSYKOLOG DR WENDALL DICKERSON
HAN GJORDE EN BEDÖMNING AV MADISON INNAN HAN DÖMDES
OCH FANN ATT HAN HADE ETT ANTAL EXTREMA MENTALA PROBLEM
Dr Dickerson sa i princip
att Deryl led av dissociativ identitetsstörning.
…HAN LIDER SVÅRT AV ATT INTE HA SOCIALISERATS…
Det huvudsakliga symptomet är närvaron av minst två
separerbara personligheter inom samma person,
som för det mesta kan agera
helt separerade från varandra.
Folk har tidigare kallat detta för multipel personlighetsstörning.
…SVÅRT ATT FÖRSTÅ KOPPLINGEN MELLAN HUR HAN KÄNNER OCH VAD HAN GÖR…
Baserat på dr Dickersons bedömning,
splittras Deryls personlighet
i olika delar, och hans förmåga att kontrollera beteendet
verkar vara ganska tydligt nedsatt.
MADISON MORDBRAND.mp3
Jag var ungefär 14.
Jag var på lektion.
Alla i klassrummet stirrade på mig.
Läraren sa:
"Vem pratar du med?" Jag sa…
"Vad menar du? Jag pratade inte med nån."
Alla i klassrummet tittade på mig, jag pratade,
men jag var inte medveten om att jag…
…pratade.
Det visste jag inte.
Jag vet att det är en annan personlighet.
Den dyker plötsligt bara upp.
Han beskriver symptom relaterade till disassociering och depersonalisering.
Att han pratar med sig själv och inte inser det är lite ovanligt.
Det är ett tecken på nån som är bortkopplad
eller splittrad från delar av sig själv.
Jag vet inte varför jag dödade miss Jolivet.
Det gör jag inte.
Det är som en ilska.
En ilska som kommer från ingenstans.
Hon gjorde aldrig nåt mot mig. Du vet, men…
Varför dödade jag henne?
Är Deryl moraliskt skyldig nog att han förtjänar att avrättas?
Om jag utgår från
hur dr Dickerson beskriver Deryls mentala tillstånd,
så framstår det som en enorm förmildrande omständighet
som juryn borde ta hänsyn till.
Jag skulle ha haft svårt
att övertyga mig själv om
att det är nån som dödsstraffet är lämpligt för.
Om jag kunde vifta med en trollstav och sätta Deryl på en plats
där jag tror att det vore vettigast för nån som han att vara,
skulle det vara på ett rättspsykiatriskt sjukhus,
snarare än i fängelsesystemet.
Men jag har ingen trollstav.
EFTER ATT HA TAGIT DEL AV BEVISNINGEN MÅSTE JURYN AVGÖRA
OM MADISON FORTSATT UTGJORDE EN RISK FÖR SAMHÄLLET
Stadgarna för dödsstraff i Texas är unika i USA,
och juryn måste svara på två särskilda frågor.
"Var den tilltalades handling…"
"Var den avsiktlig? Förorsakade den individens död?"
Nästa steg är att juryn måste enhälligt besluta
att svaranden utgör ett fortsatt hot mot samhället.
Och om de enas om första och andra frågan
blir det automatiskt dödsstraffet.
Det blir som att singla slant. Antingen liv eller död. Inget annat.
Jag heter James W. Marquart
och jag är utbildad sociolog och kriminolog.
Jag vittnade i Deryl Madison-fallet
som expert på området gällande framtida farlighet.
För det första var Deryl fullt ansvarig för mordet.
Utan tvekan.
Men,
finns det förmildrande omständigheter i detta fall när det gäller straffet?
Det är jag övertygad om.
Deryl växte upp i en fattig afroamerikansk familj.
Hans far var väldigt kränkande.
Han hade tre syskon, så det fanns fyra barn
och alla behandlades hemskt.
Och jag tror att flera av dem har dött i ung ålder.
Han blev aldrig socialiserad gällande hur man är människa.
Så han hade svårt att anpassa sig i det dagliga livet,
och det förde in honom på en bana
till… han hade inte en chans.
Han har ingen chans.
Om man tittar på Houston vid tiden för brottet,
så var Houston fullt av kokain.
Man såg en epidemi av våldsbrott i staden.
Jag såg på nyheterna.
Varje kväll var det ännu ett mord, ännu ett mord…
Det skedde nästan varje dag.
Det var som en snöboll eller ett tåg på väg utför, utan en förare.
Och han drogs in i allt det där.
Om jag satt i juryn vid den tiden
och med alla andra mord som skedde i stan,
skulle jag nog ha tänkt: "Jag tänker inte vara snäll."
TROTS DE FÖRMILDRANDE BEVISEN
DÖMDE JURYN DERYL MADISON TILL DÖDEN DEN 23 JUNI 1989
Tro det eller ej,
men jag kände inget alls när de gav mig dödsstraffet.
Jag visste inte vad jag skulle känna. Jag känner inget.
Jag vet inte varför.
När min mamma dog, mina bröder, mina systrar…
Jag grät inte över nån av dem.
Jag vet inte hur det känns att vara…
…älskad.
Det gör jag inte. Jag vet inte hur det är.
Jag kan inte säga hur det är.
Han hade oddsen emot sig
nästan från när han föddes. Han hade problem i skolan,
problem hemma.
Om man har ett missbruk så blir man paranoid.
Och folk med kokainberoende har ett riskfyllt beteende.
Och det förstörde eventuella buffertar eller stopp.
Han såg henne som ett mål och attackerade henne. Han tänkte inte.
Han fattade ett impulsivt…
…ett impulsivt beslut utan att tänka på några konsekvenser.
Han är ingen professionell våldsbrottsling.
Han är oorganiserad och imorgon kanske han snattar.
Han har inte de våldstendenser
som gör honom till ett framtida hot.
Jag förstår, han begick ett hemskt brott.
Men dödsstraffet var inte lämpligt den här gången.
Jag anser inte att det var det.
VÄLKOMNA TILL KATY
VÄLKOMNA TILL GRINGOS FANTASTISKA TEX-MEX
Som utredare
tror jag helt och fullt på vårt rättssystem.
Vi gör våra utredningar så gott vi kan.
Åklagarna går igenom rättegången
och alla bevis presenteras för en jury.
Juryn hör på båda sidor och allt som presenterades för dem,
och de fattar beslutet.
De hade inga problem med att finna honom skyldig
och ge honom dödsstraffet.
BEULAH JOLIVET HAR INGA KVARVARANDE NÄRA FAMILJEMEDLEMMAR
Jag kan fortfarande se miss Jolivet ligga på golvet
i det tillstånd hon var i.
Det är det som hjälper mig att sitta här och tala för henne.
Just nu är vi de enda som representerar miss Jolivet.
Jag vet hur hennes sista ögonblick på jorden såg ut
och jag vill inte att det glöms bort.
FORMIA, ITALIEN
Jag bevittnade två avrättningar.
Jag var den första italienska kvinnan som bevittnade en avrättning i Amerika.
Och det var svårt,
för man kan se på,
men man kan inte göra nåt för den som är döende.
Det är en upplevelse
som du kommer att ha i ditt sinne och ditt hjärta i hela ditt liv.
Jag heter Michaela Mancini,
jag är viceordförande för den italienska koalitionen för att avskaffa dödsstraffet.
Vår italienska koalition försöker hjälpa så många fångar som möjligt,
särskilt i USA,
för det är den sista demokratin som använder dödsstraff.
Vår avsikt är att åka dit
för att hjälpa dem att förstå att det kanske inte är rätt lösning.
Vi är världsmedborgare.
Vi måste oroa oss
över vad som händer i andra stater.
UNDER DE SENASTE 30 ÅREN
HAR MICHELA HJÄLPT FLERA DÖDSDÖMDA FÅNGAR
EFTER ATT HA HÖRT OM MICHELAS ARBETE, SKREV MADISON TILL HENNE
Första gången jag fick ett brev från Deryl Madison,
var år 1995.
Jag började skriva tillbaka till honom.
Efter det fortsatte vi att brevväxla.
Och år 1996
besökte jag honom för första gången.
Och sedan dess är han en del av min familj.
Det som övertygade mig
att hjälpa honom var
att Deryl var så ensam.
Ingen brydde sig om honom.
Den enda gången jag inte kunde se Deryl i ögonen…
…var dagen efter att jag såg bilden på damen som dog.
Om nån hade dödat min mormor…
…skulle jag vilja att personen satt i fängelse för det han hade gjort.
Men under besöket,
genom att prata och lyssna till vad han sa,
förstod jag
att den jag hade framför mig
inte var den som begått brottet.
Det var min vän Deryl.
2001, EFTER FEM ÅRS VÄNSKAP,
FICK MICHELA VETA ATT MADISON SKULLE AVRÄTTAS INOM EN MÅNAD
Min avsikt var att rädda hans liv.
Hur spelade ingen roll.
Tre veckor före hans avrättning
försökte vi hitta en bra advokat,
nån som kunde hjälpa honom
på ett konkret sätt.
Vi hade tur för vi hittade Mayer Brown,
som erbjöd sig att hjälpa honom gratis.
När de hade fått alla dokument
förstod de genast
att de nog kunde göra något för att hjälpa Deryl.
MADISONS NYA ADVOKATER HAR FRAMGÅNGSRIKT ARGUMENTERAT
ATT HANS OMSTÄNDIGHETER INTE HADE ÖVERVÄGTS I RÄTTEGÅNGEN
MADISON ERBJÖDS EN NY DOMSTOLSPRÖVNING
ELLER ALTERNATIVET ATT TILLBRINGA RESTEN AV SITT LIV I FÄNGELSE
Deryl var väldigt rädd.
Och när någon är rädd
är det väldigt svårt…
att tänka, välja och bestämma något.
Men risken var att en ny jury
kunde fastställa dödsstraffet.
Han ville inte ha en ny rättegång.
Så efter att ha tänkt mycket,
accepterade han att sitta i fängelse hela sitt liv.
2009, EFTER TJUGO ÅR I DÖDSCELL,
DÖMDES DERYL MADISON TILL LIVSTID UTAN MÖJLIGHET TILL FRIGIVNING
Jag blev förvånad över att hans dom upphävdes.
Jag är besviken,
för vi hade ett väldigt bra fall.
Jag hade inte gjort det om jag varit frisk. Du vet?
Jag tror att det finns nån annan utöver mig.
Det kanske är när jag tar droger
som den andra personligheten jag har dyker upp.
Det är som om jag hör en annan röst som säger:
"Ja, du gjorde det här." Du vet.
"Nej, jag gjorde inte det här."
Det är som att jag leker med mig själv.
Min åsikt är att Deryl och vissa andra som sitter i fängelse,
sannerligen de som sitter i dödscell,
har lärt sig av systemet vad de måste säga.
Jag tror att det är vanligt att fångar anger att det var deras mentala tillstånd,
eller deras uppfostran, eller att de blev slagna som barn,
de hade ett drogberoende, alla möjliga efterhandskonstruktioner,
som anledningar till agerandet.
Mina personliga åsikter om att Deryl sa att han var psykiskt sjuk då
och han tror att det var en annan person,
det är nog så han ser det nu, gentemot hur han såg det då.
Han kanske är lite ångerfull nu,
men det ger inte miss Jolivet livet tillbaka.
Det låter inte henne leva resten av sitt liv.
Det tar inte bort smärtan och brutaliteten som han åsamkade henne
när han gjorde det här.
Miss Jolivet förtjänar
att han får dödsstraff för det han gjorde,
det är brottet han begick genom att ta hennes liv.
Han förtjänar inte livstid utan villkorlig frigivning.
EFTER 90 DAGARS OBLIGATORISKT UPPEHÅLL, TILLÄT TEXAS KRIMINALVÅRD
EN ANDRA INTERVJU MED DERYL MADISON
Under rättegången, efter att ha gått igenom allt,
efter att ha lyssnat på vittnesmålen och sett tillbaka på mitt liv,
och det jag har gjort,
så förtjänade jag dödsstraffet vid den tidpunkten.
Man tar inte livet av nån som har levt så länge.
Man förtjänar att straffas för det.
Jag förtjänade dödsstraff för det jag gjorde. Det förstår jag.
Så fungerar lagen, va?
Jag är inlåst resten av mitt liv. Jag kommer aldrig ut…
Du vet…
Jag är inget monster.
Men jag begick ett brott och jag betalar för det.
Deryl gick in och ut ur huset minst tre gånger som jag vet om.
Han lämnade huset och sålde sakerna till knarklangare.
Enligt min åsikt var Deryl Madison väldigt sadistisk.
Han planerade det i huvudet
eller när han var i huset, eller både och…
Han hade ingen brådska.
Var det utredaren i mitt fall?
De ställde frågor
och jag sa exakt vad jag hade gjort.
Jag ljög inte om nåt.
Jag tog saker ur huset.
Jag hade inga planer på det innan,
men när jag gick in där och hon var död, började jag ta ut saker från huset.
Jag sålde dem för crack.
Jag tänkte som en idiot. Jag var inte klar i huvudet.
Jag var en idiot. Jag ville ha droger. Det var så det var.
Jag planerade inte att mörda miss Jolivet.
Det hände när jag var där. Det var helt plötsligt…
…annan sak.
När jag var där förändrades hela mitt tankesätt.
Jag ser mig inte som en ond person, men…
Vi måste betala vår…
…skuld till samhället när vi gör nåt fel.
Jag kanske inte gillar det,
men som man säger: "Som man bäddar får man ligga."
Min mormor kallade mig Bubba när jag föddes.
Det kallar jag min andra personlighet.
Bubba är…
…jag skulle inte säga mitt alter ego, men…
Det är som Jekyll och Hyde.
Han ger mig bekymmer, så kan vi säga.
Han är…
Det är mer som att jag ställer frågor.
"Vad i helvete gjorde du så för?"
Jag vaknar mitt i natten och går fram och tillbaka.
Han säger…
"Kan du inte sova?"
Det är helt galet. Jag vet inte…
Jag hoppas att han inte gör nåt dumt nu.
Det är inte läskigt eftersom jag är här.
Där ute vore det annorlunda.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth