Suunnitelmana oli muuttaa Alaskaan -
ja elää loppuelämämme siellä.
Siinä se oli.
Oletimme aina, että olisimme loppuikämme yhdessä.
YHDYSVALLOISSA KUOLEE JOKA VUOSI YLI 45 000 IHMISTÄ AMPUMAVAMMOIHIN
MONTANAN OSAVALTION VANKILAN MAATILA
En tiennyt, mitä Leslielle tapahtui.
NÄISTÄ ALLE 500 TAPAUSTA PIDETÄÄN ONNETTOMUUKSINA
Ajattelin: "Ehkä hän on kunnossa. Ehkä jotain…
Ehkä ei käynyt huonosti. Ehkä se oli pahaa unta."
Sairaanhoitaja sanoi: "Hän on kuollut. Hän on ollut kuolleena jo jonkin aikaa."
Silloin kaikki valkeni minulle.
TÄMÄ ON VANGIN 3007136 TARINA
NETFLIX-SARJA
HISTORIA TOISTAA ITSEÄÄN
MONTANAN OSAVALTION VANKILA
Oletko valmis? -Olen.
Selvä.
Kuulen sinua.
Siinähän sinä olet.
VUONNA 2009 DANIEL PAULSRUD SAI USEITA VAMMOJA -
MONTANAN FORT BENTONISSA TAPAHTUNEESSA AMMUSKELUSSA
Luoti meni tästä sisään -
ja tuli täältä ulos.
Arpia on koko matkalla, mistä pää avattiin.
Mutta se näyttää tosi oudolta.
He sanoivat, etten ehkä pystyisi puhumaan enää koskaan.
HÄNEN KUMPPANINSA LESLIE DAVIDSON KUOLI RIKOSPAIKALLA
Nimeni on Daniel John Paulsrud.
Vartuin Neihartissa Montanassa.
Siellä asui silloin 35 ihmistä.
Kaikki tunsivat kaikki ja heidän koiransa.
Harrastin perhokalastusta viisivuotiaasta saakka.
Retkeilin ja metsästin paljon.
Rakastin sitä. Se oli mahtavaa.
Meillä ei ollut paljon rahaa, mutta en välittänyt.
HIGH SCHOOLIN JÄLKEEN PAULSRUD VÄRVÄYTYI -
YHDYSVALTAIN ARMEIJAN 101. LASKUVARJODIVISIOONAAN
Olin jalkaväkimies laskuvarjojoukoissa.
Osallistuimme Persianlahden sotaan ja Kuwaitin vapauttamiseen.
Se valmisti minua jonkin verran elämää varten.
Se ei ollut aina vain verta ja suolenpätkiä.
Kauheimpia asioita, joita näin -
oli se, miten ihmisiä kohdeltiin.
Olen nähnyt naisia, jotka oli hakattu miltei kuoliaiksi.
Lapsia, joilla ei ollut mitään syötävää.
Kun taistelussa rinnalla on ihmisiä, joiden kanssa on viettänyt aikaa…
En osaa kuvata sitä muulla sanalla kuin "veljeys".
Luotimme toisiimme.
Jatkoin sitä, kunnes oli aika palata kotiin.
ARMEIJASTA LÄHDETTYÄÄN -
PAULSRUD PALASI YHDYSVALTOIHIN RYHTYÄKSEEN TAITEILIJAKSI
Halusin aina olla tekemisissä taiteen kanssa.
Joten päädyin kuvanveistäjäksi Coloradon Durangoon.
Sitä kesti noin viisi vuotta.
Muutin takaisin Montanaan. Sitten tapasin Leslien.
Hän oli tosi hyvännäköinen ja luonteeltaan…
Hän ei ollut niin kylmäkiskoinen vaan ennemminkin ystävällinen ihminen.
Hän ei ollut koskaan ollut luontoihminen.
Perehdytin hänet siihen.
Ja hän innostui siitä. Hän todellakin nautti siitä.
Hän alkoi metsästää.
Hän oli tarkka -
ja huolehti turvallisuudesta.
Hän ei ampunut ellei ollut täysin varma.
Hän oli mahtava.
VUONNA 2005 PAULSRUD JA LESLIE MUUTTIVAT YHTEEN NEIHARTIIN, MONTANAAN
Se aika oli täynnä rakkautta.
Hänellä oli poika ja kolme tytärtä edellisestä avioliitostaan.
Lesliellä oli oma tyyli kasvattaa lapsiaan -
ilman kurinpitoa tai tekojen seurauksia.
Jos meille tuli riitaa, se koski yleensä hänen lapsiaan.
Hänen vanhin tyttärensä vei häntä jatkuvasti baareihin.
Tytär ei pitänyt minusta,
koska Leslie vietti aikaa minun kanssani eikä hänen kanssaan ulkona.
Kuopus, Kailee, oli aina kanssamme.
Hän on kunnon tyttö ja tosi fiksu.
VUONNA 2009 PAULSRUD, LESLIE JA KAILEE MUUTTIVAT TAKAISIN LESLIEN KOTIKAUPUNKIIN
FORT BENTON
Leslie meni eteenpäin, ja minä seurasin.
Muutin niin paljon kuin pystyin.
Juuri ennen kuin olimme asettuneet aloillemme,
tämä kaikki tapahtui.
KIITOSPÄIVÄ, 2009
Metsästimme sinä päivänä aivan Fort Bentonin liepeillä.
Taisimme lähteä matkaan heti aamunkoiton jälkeen.
Lapset olivat soittaneet hänelle useasti.
Hän sanoi, että olisi parempi palata kotiin.
Aloin suunnitella päivällistä.
Hänen vanhin lapsensa soitti, ja he alkoivat riidellä heti.
Menin asunnolla, jota olimme remontoimassa.
Purin varusteet ja vein aseet asuntoon.
Poistan aina ammukset aseista ennen kuin vien ne sisään.
Oletin tehneeni niin sinäkin päivänä.
Noin puolitoista tuntia myöhemmin hän tuli sisään -
ja toi mukanaan olutta.
Istuimme alas ja aloimme nauttia illasta.
Minulla oli pistooli pöydällä.
Se oli .357 Magnum.
Minulla oli se tietenkin metsästystä varten.
Sillä voi lopettaa haavoittuneen eläimen nopeasti ja helposti -
ilman, että eläin kärsii, mutta…
Leikin pistoolilla,
Viritin iskurin ja vapautin sen. Toistin sitä.
Hän oli palannut jääkaapilta.
Minä istuin.
Leikin aseella, ja se laukesi.
Hän kaatui heti taaksepäin tuoliin ja siitä lattialle, joten…
Tiesin, että häneen oli osunut.
LESLIE SAI LUODIN RINTAKEHÄÄNSÄ
Se kävi nopeasti.
Hän kuoli niin nopeasti.
Pystyin vain hokemaan: "Rakastan sinua. Anna anteeksi."
En voinut tehdä siinä vaiheessa enää mitään.
Istahdin tuoliin ja ajattelin, että minun pitää ampua -
itseäni päähän ja sillä siisti.
Yritinkin sitä.
Ensin en pystynyt siihen, joten…
Menin jääkaapille ja otin sieltä vodkaa.
Join sen.
Sitten pystyin painamaan liipaisinta.
En muista sen jälkeen paljoakaan.
VAKAVIA PÄÄVAMMOJA SAANUT PAULSRUD VIETIIN SAIRAALAAN
YHDEKSÄN KUUKAUTTA MYÖHEMMIN HÄN SAI SYYTTEEN LESLIEN MURHASTA
Koska ammuin itseäni, oletettiin, että teko oli tahallinen.
OIKEUSTALO
Minut tuomittiin murhasta -
elinkautiseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen plus kymmenen vuotta.
VAMMOJENSA VUOKSI PAULSRUD EI KYENNYT PUHUMAAN OIKEUDENKÄYNNISSÄ
En koskaan saanut tilaisuutta kertoa lapsille,
etten tehnyt sitä tahallani.
Se oli kamala onnettomuus.
Kannan aina mukanani syyllisyyttä ja tuskaa -
hänen menettämisestään,
sillä se oli minun vikani.
Menetin tulevaisuuteni.
Menetin hänen lastensa tulevaisuuden.
Menetin loppuelämäni.
Sinä päivänä.
Ajattelen Leslietä koko ajan. Ihan koko ajan.
POLIISIPÄÄLLIKKÖ JOHN TURNER OLI AMPUMISPÄIVÄNÄ ENSIMMÄISENÄ PAIKALLA
Olimme kiitospäivän illallisella, kun minulle soitettiin.
Puhelu koski päihtynyttä tai loukkaantunutta henkilöä.
Kun saavuin paikalle,
henkilö oli kontallaan jalkakäytävän reunalla, osittain ajoradalla.
Aluksi ajattelin, että hän oli kompastunut reunakiveen ja satuttanut kasvonsa.
Hän oksenteli.
Paremmassa valossa näin, ettei se ollutkaan oksennusta.
Se oli verta, jota suihkusi hänen suustaan.
Kysyin, oliko hän kaatunut.
Hän korahti ja pudisti päätään.
Hän osoitti elein…
Hän teki leukansa alla näin.
Oletin, että häntä oli ammuttu.
Kysyin, oliko joku ampunut häntä. Hän korahti uudelleen ja pudisti päätään.
Kysyin, oliko joku hänen kanssaan. Hän nyökkäsi, korahti -
ja osoitti kädellään taakseen.
POLIISIN RIKOSPAIKKAVIDEO
Näin verilammikot hänen takanaan.
Verijäljet johtivat asuntoon.
Kun vilkaisin asuntoon, näin jonkun makaavan lattialla.
Tunnistin Leslien heti kun näin hänet.
Pienellä paikkakunnalla kaikki tuntevat toisensa.
Kaikki tutustuvat toisiinsa.
Hän makasi selällään kädet takin taskuissa.
Häntä oli ammuttu.
Lattialla hänen lähellään -
oli Ruger GP100 .357 -revolveri.
Tämän nimenomaisen ampuma-aseen kohdalla olisi -
hyvin harvinaista, jos se laukeaisi vahingossa.
Liipaisimen painaminen vaatii paljon voimaa.
Lesliellä oli kädet taskussa, ja mies ampui häntä.
Kuka tekee sellaista?
Mielestäni tätä ei voi mitenkään tulkita väärin onnettomuudeksi.
Danilla ja minulla todellakin synkkasi. Hän oli aina hauskaa seuraa.
Hän halusi naurattaa ja ilahduttaa muita ja oli loistava taiteilija.
Nimeni on LJ Planer.
Tapasin Dan Paulsrudin armeijassa.
Hän lähetti tämän minulle 2018.
Siinä lukee "Paulsrud ja Planer, Aavikkomyrsky."
Hän kirjoittaa kuin tyttö. Hänellä on tyttömäinen käsiala.
Kiusasimme häntä siitä. Ainakin minä.
"Ikuisesti perhettä."
Olimme konekiväärimiehiä.
Meistä tuli läheisiä ystäviä.
Erään kerran olimme suorittamassa tehtävää,
kun vääpelimme juoksi kertomaan, että panssarivaunuja on tulossa kohti -
emmekä voisi mitenkään pysäyttää niitä.
Sanoin: "No niin, kaveri.
Nyt ollaan tosipaikassa. Haluatko taistella vai piiloutua?"
Dan vastasi: "Jos haluat taistella, taistelen rinnallasi."
Sitä hyökkäystä ei koskaan tullut, mutta tiesin, että vierelläni oli joku,
joka oli valmis taistelemaan kuolemaan saakka.
Halusimme lähteä armeijasta metsästämään ja kalastamaan.
Aina kun juttelimme, mietimme, milloin voisimme tavata.
Olin yhä armeijassa, joten oli hankalaa suunnitella asioita.
Sitä ei koskaan tapahtunut.
Eräs ystävämme soitti minulle ja kysyi:
"Kuulitko, mitä Paulsrudille tapahtui?"
"En."
Hän kehotti minua lukemaan uutiset.
"Hän tappoi kihlattunsa ja yritti itsemurhaa."
En uskonut sitä.
"Ei voi olla. Sen täytyy olla joku muu."
En vain ymmärtänyt sitä.
En ymmärtänyt.
PAULSRUD KIRJOITTI LJ:LLE VANKILASTA
Olin vihainen, kun hän antoi jonkin sellaisen tapahtua.
Hän varttui aseiden ympärillä.
Käsittelimme niitä koko ajan.
Miten niin voi käydä?
Hän sanoi, että se oli onnettomuus. En tiedä.
Minun tuntemani Dan ei olisi voinut tappaa häntä tahallaan.
Pahoittelin hänelle sitä, etten voinut olla läsnä.
"Ei ole minun asiani tuomita sinua.
Minun täytyy olla veljesi ja tukea sinua."
Hän on vastuussa tapahtuneesta. Hän ymmärtää sen.
Dan vei ihmishengen.
Ase ei tappanut yksin. Hän painoi liipaisinta.
Miten häntä voidaan syyttää niin vaikeassa tilanteessa -
ja antaa elinkautinen plus kymmenen vuotta?
Hän ei saanut tilaisuutta kertoa omaa näkemystään asiasta.
Hän ei voinut puhua. Hänellä oli ampumisen aiheuttama aivovamma.
Ja vahva lääkitys teki hänestä sekavan.
Leslie oli aina hauska. Hän hymyili aina.
Ja oli valmis hauskanpitoon.
Kun hän keilasi ystäviensä kanssa, heillä oli aina tyttöjen bileet.
Minustakin on tullut bilettäjä, mikä on kamalaa.
Minulla on kuvia Lesliestä.
Tuossa on suosikkini.
Lesliellä oli silloin lyhyet hiukset.
Hän hymyili aina.
Ihan aina.
Näissä kuvissa hän on keilailukavereidensa kanssa pitämässä hauskaa.
Kuva on jostakin baarista.
Nimeni on Susan Yager.
Leslie on sisareni.
On, oli ja tulee aina olemaan.
Leslie tuli meille kaksivuotiaana.
Hänet adoptoitiin.
Ihana pikkutyttö kuparinvärisine kiharoineen.
Hänen isänsä oli tappanut hänen äitinsä takapihalla.
Isä ampui äidin ja sitten itsensä.
Leslie näki sen.
Hän tuli siis meidän kotiimme.
Hänellä oli paljon ystäviä, ja hän oli aina onnellinen.
Hän oli sellainen.
Hän harrasti high schoolissa koripalloa ja yleisurheilua.
Kesällä hän oli uintijoukkueessa. Hän sai hyvän kasvatuksen.
18-VUOTIAANA LESLIE MENI NAIMISIIN KOULUAIKAISEN POIKAYSTÄVÄNSÄ KANSSA
Hän valmistui, meni naimisiin ja täytti 18.
Viikon sisällä.
HE SAIVAT NELJÄ LASTA ENNEN KUIN EROSIVAT VUONNA 2001
NELJÄ VUOTTA MYÖHEMMIN LESLIE JA PAULSRUD ALKOIVAT SEURUSTELLA
Kaikki muut poikaystävät hän esitteli ystävilleen.
Kaikki kävivät ulkona yhdessä ja pitivät hauskaa.
Tässä tapauksessa ei käynyt niin.
Se ei ollut rakkaustarina.
Hän muutti monta kertaa.
Miksi lähteä, jos suhde on täydellinen?
Tiesin, että mies oli uhkaillut häntä ja uhannut veitsellä.
Miehellä oli ase sylissään, kun Leslie muutti pois.
Hän oli sanonut tappavansa Leslien ja itsensä.
"Saat samanlaisen lopun kuin vanhempasi."
Kysyin Leslieltä, miksi hän kuuntelee sellaista paskaa.
Mutta jokin siinä miehessä veti Leslietä puoleensa.
KIITOSPÄIVÄNÄ 2009 -
LESLIE OLI VIERAILLUT SUSANIN LUONA RIIDELTYÄÄN PAULSRUDIN KANSSA
Hän oli vihainen,
sillä Dan oli päättänyt, että kiitospäivää vietettäisiin tämän vanhempien luona.
Leslie sanoi, ettei hän jaksa enää sitä sotkua.
"En jaksa sitä, että hän päättää kaikesta -
ja sanelee, mitä minä ja perheeni saamme tehdä."
Hän sanoi palaavansa kotiin ja käskevänsä miestä häipymään.
Pyysin, että hän jäisi meille syömään.
"En jää. Menen takaisin asunnolle."
"Selvä."
Se oli siinä.
KAHDEN TUNNIN KULUTTUA SUSANIN LUOTA LÄHDETTYÄÄN LESLIE OLI KUOLLUT
Kaipaamme häntä. Hänen ei pitäisi olla poissa.
Jos jonkun pitäisi olla kuollut, niin Danin.
Hänen ei pitäisi olla poissa.
Äiti!
Täällä! Näetkö? -Ota vastaan!
Otan kiinni. Olen tässä.
Lupaan, että olen tässä.
Yksi, kaksi, kolme!
Hyvä. Huomaatko?
Näen monet asiat nyt selvemmin, kun olen itsekin äiti.
En ikinä antaisi jonkun tulla lasteni elämään -
ja kohdella heitä niin kuin Dan kohteli minua.
Olen Kailee Davidson, Leslie Davidsonin nuorin tytär.
Ihailin äitiäni.
Hän peitteli minut joka ilta ja sanoi:
"Peittelen sinut ja annan hyvänyönsuukon joka ilta kuolemaani saakka."
Vanhempani erosivat, kun olin 6–7-vuotias.
He tulivat hyvin toimeen keskenään, vaikka olivat eronneet.
VUONNA 2005 KAILEEN ISÄ KUOLI SYDÄNKOHTAUKSEEN
Olin kymmenvuotias.
Isäni kuolemasta ehti kulua aikaa -
ehkä kuukausi, kun muutimme Danin luokse.
Noin kuukausi.
Äitini oli ihastunut.
Muistan miettineeni, miksi.
Dan oli tosi vanttera kaveri, eikä hänellä tainnut olla silloin töitä.
Se oli ihan kivaa vähän aikaa.
Sitten parin kuukauden jälkeen asiat alkoivat muuttua.
KAILEE TODISTI, ETTÄ HÄNEN ÄITINSÄ JA PAULSRUDIN RIIDAT KÄRJISTYIVÄT FYYSISIKSI.
Äitini käänsi hänelle selkänsä ja lähti kävelemään eteisestä.
Dan hyökkäsi takaapäin ja tönäisi äitiäni todella lujaa.
Äitini lensi. Istuin sängylläni ja näin, kun hän lensi pitkin eteistä.
Toisinaan hänellä oli naarmuja ja mustelmia joka puolella.
Kysyin, oliko Dan syypää niihin. Äitini ei myöntäyt sitä.
Mutta minä tiesin.
Ja sitä tapahtui usein.
VAIKKA LESLIE JÄTTI PAULSRUDIN USEITA KERTOJA,
HÄN PALASI AINA SUHTEESEEN
Dan sai paljon tyydytystä -
siitä vallasta, joka hänellä oli äitiini.
Hän teki äidilleni henkistä väkivaltaa ja käytti tätä hyväkseen.
Hän tiesi saavansa uuden mahdollisuuden.
Siitä tuli loputon kierre.
Jokaisessa jutussa on tärkeää, että pielessä olevat asiat korjataan.
Tehtävämme on oikaista asiat.
Nimeni on Mark Hilyard.
Olin tässä tapauksessa Montanan osavaltion rikostutkija.
Mielestäni kyseessä oli riita, joka eskaloitui,
ja mies käytti tilaisuuden tappaa nainen ampumalla.
VAMMOJENSA TAKIA -
PAULSRUD EI PYSTYNYT ALUKSI ANTAMAAN VIRALLISTA LAUSUNTOA
MUTTA KUN HÄNET VIETIIN SAIRAALAAN,
POLIISI LÖYSI HÄNEN TASKUSTAAN KÄSIN KIRJOITETUN VIESTIN
Hänen taskustaan löytyi lautasliina, johon oli kirjoitettu viesti.
Viestissä luki:
"Tiedoksi, että Leslie on ajatellut itsemurhaa jo jonkin aikaa.
Hän on pyytänyt minua monesti tappamaan hänet.
Hän on pyytänyt minua satuttamaan häntä,
jotta hän voisi kostoksi soittaa poliisille.
Tuntuu kamalalta lyödä takaisin. Minut on ajettu siihen pisteeseen.
En ole ikinä tehnyt näin, enkä sitä enää koskaan."
Tuossa Dan myöntää lyöneensä Leslietä.
Hän yrittää myös muotoilla alibin, että Leslie halusi hänen ampuvan tämän.
Minua vaivaa se, että hän ehti kirjoittaa tämän.
Ampumisen jälkeen hän meni autolleen,
koska löysin sieltä samanlaisia lautasliinoja -
ja kynän, jolla viesti kirjoitettiin.
Hän palasi sisälle ja kirjoitti viestin, kun Leslie makasi lattialla.
Hän olisi ehtinyt hälyttää apua.
PAULSRUDIA HOIDETTIIN KAKSI KUUKAUTTA -
ENNEN KUIN RIKOSTUTKIJA HILYARD PÄÄSI KUULUSTELEMAAN HÄNTÄ
En ole nähnyt tätä aikoihin.
Nimeni on Mark.
Hankimme paperia, jolle voit kirjoittaa vastauksesi.
Se oli minulle ensimmäinen tapaus,
jossa epäillyn piti kirjoittaa kaikki vastauksensa minulle.
Se oli hyvin epätavallista.
EN HALUNNUT SATUTTAA HÄNTÄ. (ASE LAUKESI)
KIRJALLISESSA LAUSUNNOSSAAN PAULSRUD EI MAININNUT LAUTASLIINAA -
TAI LESLIEN ITSETUHOISIA AJATUKSIA
Lausunto on tässä.
"Menimme sinä päivänä metsästämään.
Meillä oli upea päivä.
Leslie pani kiväärit syrjään. Minä nappasin .357:n.
En tiedä, mitä sitten tapahtui, kun ase laukesi.
En voinut uskoa, mitä oli juuri tapahtunut."
Minusta hän on valehtelija. Valehtelija ei muista kaikkia valheitaan.
Kehotin äitiäni jättämään hänet.
Minä jos joku pystyin puhumaan äidilleni järkeä.
Dan tiesi sen, ja se pelotti häntä.
Nimeni on Amanda Davidson. Leslie oli äitini.
Olin viimeinen, joka puhui hänen kanssaan sinä päivänä.
Sisareni ja isoäitini olivat tulleet Fort Bentonista -
tapaamaan minua ja veljeäni Great Fallsin Golden Corraliin.
Äitini piti tavata meidät siellä.
Sitten hän soitti minulle ja kertoi riitelevänsä Danin kanssa.
Puhelu katkesi. Hän soitti takaisin.
Kysyin: "Löikö Dan sinua?" Hän vastasi: "Löi."
Sanoin: "Äiti, tulen hakemaan sinut."
Hän vastasi, ettei tarvitse.
Hän sanoi tulevansa meidän luoksemme.
Sanoin: "Rakastan sinua." Hän vastasi: "Minä enemmän sinua."
Menimme syömään. Emme kuulleet hänestä.
Minun piti mennä illalla töihin. Sisareni Kailee soitti minulle monesti.
Ihmettelin sitä, koska olimmehan vasta nähneet.
Lopulta vastasin ja kysyin, mitä asiaa hänellä oli.
Soittaja oli silloinen seriffi John Turner.
Kuulin sisareni ulvovan taustalla.
Seriffi sanoi: "Löysimme äitisi ruumiin."
Minä romahdin.
Menin sokkitilaan.
Menin töihin.
Sitten se kerrottiin uutisissa.
Silloin tiesin, että se oli totta.
OLTUAAN VIISI VUOTTA VANKILASSA PAULSRUD KIRJOITTI AMANDALLE
Tätä Danin kirjoittamaa kirjettä olen säilyttänyt vuosikaudet.
Kirje muistuttaa siitä, millainen pelkuri hän on -
ja ketä hän syyttää. Kaikkia muita paitsi itseään.
"Amanda, on vaikeaa pukea sanoiksi kaikkea, mitä haluan sinulle sanoa -
herättämättä vihaa ja halveksintaa, jotka ovat luonteenpiirteitäsi.
Tiedän sinusta vain vihamielisyyden, alkoholisimin -
ja ongelmat virkavallan kanssa.
Minulle ja perheellesi tekemistäsi teoista huolimatta -
et ansaitse sitä, että menetit äitisi sillä tavoin."
Kuten näette, kirje on täynnä vihaa.
En yllättynyt, kun hän syytti minua.
Tiesin, kuka hän oli.
Tiesin, millainen hirviö hän on.
AMANDA EI OLE KOSKAAN KUULLUT PAULSRUDIN VERSIOTA TAPAHTUMISTA
Ja kun leikin pistoolilla,
Viritin iskurin ja vapautin sen. Toistin sitä.
Ase laukesi.
Ja hän oli poissa.
Lähes välittömästi.
En usko tuota lainkaan.
Kuulin ensimmäistä kertaa hänen…
Minä tärisen. Kuulin hänen selityksensä ensi kertaa.
Olen siitä raivoissani.
Hän kuoli kädet takkinsa taskuissa.
Hän oli lähdössä. Auto oli käynnissä.
Luulen, että äitini oli jättämässä hänet lopullisesti.
Tämä on ollut minulle vapauttavaa. En aio ajatella sitä miestä enää koskaan.
Minun puolestani Dan saa palaa helvetin tulessa.
KAILEE HALUSI MYÖS KUULLA PAULSRUDIN KERTOMUKSEN TUOSTA PÄIVÄSTÄ
Olimme metsästämässä sinä päivänä.
Taisimme lähteä matkaan heti aamunkoiton jälkeen.
Lapset olivat soittaneet hänelle useasti.
Hän sanoi, että olisi parempi palata kotiin.
Aloin suunnitella päivällistä.
Hänen vanhin lapsensa soitti, ja he alkoivat riidellä heti,
koska tämä oli ollut baarissa ja…
"Hyvä on. Tule käymään milloin vain ja kerro…"
Tuo koko juttu on valetta.
He eivät menneet metsästämään.
Näin äitini sinä aamuna, sillä hän haki minut.
Suunnitelmana oli syödä kiitospäivän illallista yhdessä.
Sisareni ei ollut baarissa.
Eikä hän riidellyt äitini kanssa.
Istuin häntä vastapäätä pöydässä, kun äitini soitti hänelle -
ja kertoi, että Dan löi häntä kasvoihin.
Dan esittää, että he olivat onnellinen pari -
ja etteivät he riidelleet sinä päivänä.
Se ei ollut onnettomuus.
Se tapahtui suljettujen ovien takana. Kenenkään ei haluttu tietävän.
Olin ainoa, joka näki, miten hän kohteli äitiäni -
liki kolmen vuoden ajan.
Minä todistin sitä.
Vartuin sen parissa. Se oli minun normaalini.
Ja minä tiedän totuuden.
MONTANAN OSAVALTION VANKILAN MAATILA
VANKIEN SISÄÄNKÄYNTI
KOLME KUUKAUTTA ENSIMMÄISEN HAASTATTELUN JÄLKEEN -
PAULSRUD SUOSTUI ANTAMAAN LISÄÄ VASTAUKSIA
Leslie on elämäni rakkaus.
Kaipaan häntä paljon.
Hän pysyy mielessäni, mutta minun on jatkettava eteenpäin -
jäämättä jumiin kuoppaan,
jossa on vain surua ja häpeää siitä, että olen syypää kaikkeen.
VANKIEN VIERAAT
Uskon, että olisimme yhä yhdessä,
jos häneen ei olisi osunut tai jos hän olisi jäänyt henkiin.
Uskon, että olisimme yhä yhdessä.
"Leslie on ajatellut itsemurhaa jo jonkin aikaa."
Hän on pyytänyt minua monesti tappamaan hänet.
Tuntuu kamalalta lyödä takaisin. Minut on ajettu siihen pisteeseen.
En ole ikinä tehnyt näin, enkä sitä enää koskaan."
Kuulostaa siltä, että tuo kirjoitettiin juuri -
ennen kuin painoin liipaisinta.
Join siinä vaiheessa vodkaa.
Yritän miettiä, mitä ajattelin silloin…
En muista.
Kuulostaa siltä, että tapoit hänet tahallasi.
En suinkaan.
En.
Ehkä kirje merkitsi ennemmin koko jutun päättämistä.
En sanoisi, että tapoin hänet tahallani ja kirjoitin sitten tuon.
Tapoit äitimme kylmäverisesti.
Hän kuoli kädet takkinsa taskuissa.
Hän oli lähdössä. Auto oli käynnissä.
Luulen, että äitini oli jättämässä hänet lopullisesti.
Auto ei tainnut olla käynnissä.
Minusta tuo ei pidä paikkaansa, mutta…
Olisinpa voinut puhua oikeudenkäynnissä.
Asiat tuntuvat aina kärjistyvän hänen kanssaan.
En koskaan tullut toimeen Amandan kanssa.
Toivon, että voisin auttaa häntä jatkamaan eteenpäin.
He eivät menneet metsästämään.
Näin äitini sinä aamuna, sillä hän haki minut.
Suunnitelmana oli syödä kiitospäivän illallista yhdessä.
Sisareni ei ollut baarissa.
Istuin häntä vastapäätä pöydässä, kun äitini soitti -
ja kertoi, että Dan löi häntä kasvoihin.
Dan esittää, että he olivat onnellinen pari -
ja etteivät he riidelleet sinä päivänä.
Harmi.
Emme riidelleet koko sinä päivänä. Ja kävimme metsästämässä.
Minusta tuntuu, että häneen on vaikutettu.
Hänen on käsketty sanoa noin.
MONTANAN OSAVALTION VANKILA
Juttu ei ole läheskään niin kauhistuttava -
kuin jotkut ovat selittäneet.
En tehnyt sitä tarkoituksella. Ja se on totuus.
Tekstitys: Sami Haapasalo