Ми хотіли переїхати на Аляску
й жити там до кінця днів.
І все.
Ми завжди думали, що будемо разом до самої смерті.
У США ПОНАД 45000 ЛЮДЕЙ ЩОРОКУ ПОМИРАЄ ВІД ВОГНЕПАЛЬНИХ РАН
ТЮРЕМНА ФЕРМА ШТАТУ МОНТАНА
Я не знав, що сталося з Леслі.
З НИХ МЕНШ ЯК 500 ВВАЖАЄТЬСЯ ВИПАДКОВИМИ
Я думав: «Ну, може з нею все гаразд, може,
усе було не так погано. Певно, це було жахіття».
Медсестра каже: «Сонце, вона померла.
Вона вже давно мертва».
І тоді до мене дійшло.
ЦЕ ІСТОРІЯ В'ЯЗНЯ НОМЕР 3007136
СЕРІАЛ NETFLIX
ПОВТОРЕННЯ ІСТОРІЇ
В'ЯЗНИЦЯ ШТАТУ МОНТАНА
-Готові? -Так.
Гаразд!
Я вас чую.
Ось ви!
У 2009-МУ РОЦІ ДЕНІЕЛ ПОЛСРУД ОТРИМАВ КІЛЬКА ПОРАНЕНЬ
ПІД ЧАС СТРІЛЯНИНИ У ФОРТ-БЕНТОНІ, ШТАТ МОНТАНА
Ну, куля ввійшла тут
і вилетіла десь тут.
Ось шрам, який залишили лікарі, коли діставали її.
Він має дивний вигляд.
Вони казали: «Ви можете більше ніколи не заговорити».
ЙОГО ПАРТНЕРКА, ЛЕСЛІ ДЕВІДСОН, ЗАГИНУЛА НА МІСЦІ
Мене звати Деніел Джон Полсруд.
Я виріс у Нейгарті, Монтана.
НЕЙГАРТ В'ЇЗД
Тоді там жило 36 осіб.
НЕЙГАРТ МАГАЗИН УСЯКОЇ ВСЯЧИНИ
Усі знали всіх та навіть їх собак.
У п'ять років я почав рибалити нахлистом.
Ходив у походи та на полювання. Дуже часто полював.
Мені подобалось. Було класно.
У нас було мало грошей, але я не переймався.
ПІСЛЯ ЗАВЕРШЕННЯ ШКОЛИ, ПОЛСРУД ПІШОВ НА СЛУЖБУ
У 101 ДИВІЗІЮ ПОВІТРЯНОДЕСАНТНИХ ВІЙСЬК США
Я був піхотинцем у повітрянодесантних силах.
Ми брали участь в операції «Буря в пустелі» та визволенні Кувейту.
Так, це мене трохи підготувало до…
життя.
Там не були лише кров та кишки. Було…
Гадаю, найстрашнішим з того, що я бачив, було те,
як ставилися до людей.
Я бачив, як деяких жінок забивали до напівсмерті.
Дітям не було чого їсти.
Людей, поряд з якими я воював,
не можу назвати інакше, як братами.
Ми довіряли один одному. Так.
Я продовжував, поки не сказали повертатися.
ПІСЛЯ СЛУЖБИ В АРМІЇ
ПОЛСРУД ПОВЕРНУВСЯ ДО США, ЩОБ СТАТИ МИТЦЕМ
Я завжди хотів щось творити.
Тож я почав працювати скульптором у містечку Дюранго, що в Колорадо.
І, Боже, я пропрацював ним десь п'ять років.
І потім знову повернувся до Монтани.
І там я зустрів Леслі.
Вона була дуже гарною
і не була якоюсь неприязною.
Вона була
дружньою людиною.
Вона не часто ходила на природу,
тож я познайомив її з цим.
І їй сподобалось. Дуже.
Я почав полювати…
І вона зі мною.
Вона завжди непокоїлася за безпеку.
Вона не стріляла поки не впевниться.
Вона була чудовою.
«БАР БОБА» — МОТЕЛЬ-РЕСТОРАН 5 ДНІВ НА ТИЖДЕНЬ
НЕЙГАРТ ДЯКУЄ ПОЖЕЖНИКАМ
У 2005-МУ РОЦІ ПОЛСРУД ТА ЛЕСЛІ ПЕРЕЇХАЛИ ДО НЕЙГАРТА, МОНТАНА
Тоді між нами було
ніщо інакше, як любов.
У неї був син та три доньки від попереднього шлюбу.
Леслі ростила дітей
без дисципліни та покарань за проступки.
Якщо ми сварилися,
то це зазвичай було через дітей.
САЛОН «ХАРВЕСТ МУН»
ВІТАЄМО МИСЛИВЦІВ
Її старша донька постійно водила її в бари…
Вона мене не любила,
адже Леслі проводила час зі мною, а не з нею.
Наймолодша донька — Кейлі, завжди була з нами.
Вона хороша дитина. Дуже розумна.
У 2009-МУ ПОЛСРУД, ЛЕСЛІ ТА КЕЙЛІ ПЕРЕЇХАЛИ ДО РІДНОГО МІСТА ЛЕСЛІ
ФОРТ-БЕНТОН
Спочатку переїхала Леслі, а потім я.
Їздив стільки, скільки міг.
І коли ми майже завершили переїзд,
трапилося все це. Так.
ДЕНЬ ПОДЯКИ 2009-ГО РОКУ
Тоді ми полювали за містом.
Це було на світанку. Тоді ми пішли на полювання.
Їй кілька разів дзвонили діти,
тож ми вирішили: «Краще підемо додому».
Ми почали планувати вечерю.
Тоді їй подзвонила старша донька
й вони почали сперечатися.
Я повернувся до будинку, ми помирилися…
розвантажили інструменти та розклали в будинку зброю.
Я завжди розряджав зброю перед тим, як занести в дім.
Того дня теж так подумав.
17-ТА ВУЛИЦЯ ЧУТО
Не більше як за півтори години вона прийшла
й принесла пиво.
Ми сіли й почали насолоджуватися вечором.
На столі лежав пістолет.
Це був револьвер калібру 9,07 мм.
Він був для полювання.
Якщо поранити тварину, можна швидко докінчити справу,
щоб не причиняти їй страждання й усе таке…
Я крутив його в руках.
Я звів курок.
Я зводив і спускав його.
Вона повернулася від холодильника.
Я сидів.
Я зводив його. Грався з ним.
І він вистрілив.
Вона одразу впала на крісло й сповзла на підлогу, тож…
Я знав, що поцілив у неї.
ЛЕСЛІ ПОЦІЛИЛИ КУЛЕЮ В ГРУДИ
Усе було швидко.
Вона швидко померла.
І це було…
Я встиг сказати лише: «Я люблю тебе. Мені шкода».
Тоді я вже нічого не міг зробити.
Я сів у крісло й подумав: «Мені потрібно лише
вистрілити собі в голову й усе».
Я спробував.
Спочатку я не зміг і…
Я пішов до холодильника й взяв горілку.
Я випив її
і тоді зміг натиснути на гачок.
Я не пам'ятаю, що було далі.
ПОЛСРУДА ВІДВЕЗЛИ ДО ЛІКАРНІ З СЕРЙОЗНИМИ ТРАВМАМИ ГОЛОВИ
ДЕВ'ЯТЬ МІСЯЦІВ ПО ТОМУ ЙОГО ЗВИНУВАТИЛИ У ВБИВСТВІ ЛЕСЛІ
Через те, що я стріляв у себе, вони вирішили, що я навмисно вбив її.
СУД ОКРУГА ЧУТО
За навмисне вбивство мене засудили
до довічного ув'язнення без права на умовне звільнення плюс десять років.
ЧЕРЕЗ ТРАВМИ ПОЛСРУД НЕ МІГ ГОВОРИТИ НА СУДІ
СУДОВА ЗАЛА
Я так і не зміг сказати дітям:
«Це було ненавмисне.
Це був жахливий збіг обставин».
І я не перестав відчувати провину та біль
через втрату її
та через те, що це сталося через мене.
Я втратив майбутнє.
Я втратив майбутнє її дітей…
СІМ'Я, СВОБОДА, КУЛЬТУРА, ПРИРОДА
Я втратив решту життя
того дня.
Я постійно думаю про Леслі. Постійно.
У ДЕНЬ СТРІЛЯНИНИ
НАЧАЛЬНИК ПОЛІЦІЇ ДЖОН ТЕРНЕР ПЕРШИМ ПРИБУВ НА МІСЦЕ ЗЛОЧИНУ
ВІТАЄМО
Ми з дружиною вечеряли на День подяки, коли мені подзвонили.
Повідомили про сп'янілу або поранену особу.
Коли я прибув на місце,
на бордюрі, частково на дорозі, на карачках стояв чоловік.
Я спочатку подумав, що він перечепився, впав на бордюр
та розбив собі лице.
Він блював.
Але коли я посвітив на нього, я побачив, що це не блювота.
Це була кров, що текла в нього з рота.
Я спитав, чи він впав.
Він видав гортанний звук, похитав головою
і жестом показав, ну, що зробив…
зробив отак під підборіддям.
Я подумав, що його підстрелили.
Я спитав, чи хтось у нього стріляв,
він видав гортанний звук та знову похитав головою.
Я спитав, чи був хтось з ним,
він ствердно кивнув, знову видав той звук
і почав вказувати на місце за собою.
ВІДЕО З МІСЦЯ ЗЛОЧИНУ
За ним були калюжі крові.
Слід крові вів до будинку.
Коли я зазирнув у будинок, я побачив на підлозі людину.
І я одразу впізнав Леслі.
У малій громаді усі всіх знають
і всі знають тебе.
Вона лежала на спині, руки були в кишенях куртки.
Її застрелили,
вона лежала на підлозі й неподалік неї
лежав револьвер Ruger GP100 калібром 9,07 міліметра.
З цього револьвера
дуже важко випадково вистрілити.
Щоб натиснути на гачок, потрібно докласти неабияких зусиль.
У Леслі були руки в кишенях, і він застрелив її.
Хто так робить?
Я вважаю,
що це ніяк не можна вважати випадковим.
Ми з Деном завжди ладнали.
З ним завжди було весело.
Він любив смішити людей, був веселим хлопцем,
а також чудовим митцем.
Мене звати Елджей Плейнер.
Я познайомився з Деном в армії.
Він надіслав це у 2018-му.
«Полсруд та Плейнер, "Буря в пустелі"».
Він пише, як дівча.
У нього дівочий почерк.
Ми постійно його дражнили. Принаймні я.
«Сім'я назавжди».
Ми були операторами кулемета M60.
Ми з Деном зблизилися.
Був один випадок на місії,
коли сержант нашого взводу прибіг до нас
і сказав, що на нас висуваються танки
й у нас немає шансу їх зупинити.
Я сказав: «Добре, друже.
На цьому все.
Б'ємося чи ховаємося»?
І він сказав: «Якщо битимешся, я битимусь разом з тобою».
Ну,
атака так і не відбулася,
але я знав, що поряд завжди є хтось,
хто битиметься разом зі мною до смерті.
Ми обоє хотіли полишити армію й спокійно полювати, рибалити.
І щоразу, як ми говорили, ми обговорювали, коли зустрінемося,
адже я досі був солдатом і важко було щось планувати.
Цього так і не сталося.
Мені подзвонив наш спільний друг і каже:
«Чув, що сталося з Полсрудом?»
Я такий: «Ні».
Він каже: «Друже, почитай новини.
Він убив наречену й намагався вбити себе».
ПРИСЯЖНІ ВИЗНАЛИ ЧОЛОВІКА ВИННИМ
Я кажу: «Не може бути.
Не може бути. Це зробив хтось інший».
Я не міг зрозуміти.
Я не розумів.
ПОЛСРУД НАПИСАВ ЕЛДЖЕЮ З В'ЯЗНИЦІ
Я злився, що він міг таке допустити.
Він виріс зі зброєю.
Ми постійно з нею були.
Як таке могло трапитися?
Він казав, що це було випадково.
Не знаю.
Не можу повірити, що Ден, якого я знав,
міг навмисне її вбити.
Я сказав йому: «Вибач, що не був поряд.
Не мені тебе судити.
Це…
Я маю бути тобі братом і підтримувати тебе».
Він відповідальний.
Він знає це.
Він забрав життя.
Пістолет сам її не вбив. Він натиснув на гачок.
Як можна судити таку важку справу
й дати йому довічне плюс десять років,
коли він навіть не мав можливості розповісти його версію історії?
Він не міг говорити, мав кульове поранення голови,
його так накачали ліками, що він не міг ясно мислити.
ВІДЧИНЕНО
Вона була весела,
посміхалася,
любила веселитись.
Коли грала в боулінг з подругами,
вони завжди веселилися.
І я теж доєдналася до них, що жахливо.
У мене є кілька фото Леслі.
Ось моє улюблене.
Вона ще мала коротке волосся.
Вона завжди посміхалась.
Завжди.
А з цими вона грала в боулінг.
Вона посередині, посміхається.
Десь у якомусь дикому барі.
Мене звати Сьюзен Єгер.
І Леслі моя сестра.
Є, була та завжди буде.
Леслі потрапила до нас, коли їй було два.
Її удочерили.
Мила дівчинка з густими кучерями.
Її батько вбив маму на задньому дворі будинку.
Застрелив маму й застрелив себе.
Вона це бачила.
УБИВСТВО З САМОГУБСТВОМ ЧОЛОВІК ТА ЖІНКА ПОМЕРЛИ
Вона потрапила до нас.
У неї була купа друзів. Вона завжди була щаслива.
Такою вона була.
У школі вона ходила на баскетбол та біг,
а також на плавання.
У неї було чудове виховання.
У 18 РОКІВ ЛЕСЛІ ОДРУЖИЛАСЯ ЗІ СВОЇМ ШКІЛЬНИМ КОХАННЯМ
Вона випустилася, одружилася і їй стало 18 років.
І все за тиждень.
У ПОДРУЖЖЯ БУЛО ЧОТИРИ ДИТИНИ ПЕРЕД РОЗЛУЧЕННЯМ У 2001-МУ
ЧОТИРИ РОКИ ПО ТОМУ ЛЕСЛІ ТА ПОЛСРУД ПОЧАЛИ ЗУСТРІЧАТИСЯ
«АЛЕЯ БОУЛІНГУ»
Усіх своїх хлопців
вона представляла друзям,
вони гуляли разом та чудово проводили час.
Але того разу так не сталося.
Це була не та історія кохання.
Вона кілька разів переїздила.
Навіщо переїжджати, якщо стосунки ідеальні?
Я знаю, що він її залякував, приставляв ножа,
що він постійно тримав при собі пістолет, відколи вона переїхала.
Він сказав: «Я застрелю тебе й себе.
Ти завершиш так само, як і твої батьки».
Я казала їй: «Ти жартуєш? Чому ти слухаєш цю маячню?»
Але він якось тримав її при собі.
Якось тримав при собі.
НА ДЕНЬ ПОДЯКИ 2009-ГО РОКУ
ЛЕСЛІ ЗАВІТАЛА ДО СЬЮЗЕН ПІСЛЯ СВАРКИ З ПОЛСРУДОМ
Вона була розлючена
і сказала, що Ден вирішив,
що вони святкуватимуть День подяки з його батьками в суботу.
Вона сказала: «З мене досить цього».
Каже: «Він дістав усім заправляти
й казати нам, що робити,
і вирішувати, що робитиму я та моя сім'я».
Вона сказала: «Я повернуся й скажу йому забиратися.
На цьому все. Йому треба піти».
Я сказала: «Залишайся. Повечеряй з нами».
Каже: «Ні. Я повернуся додому».
Кажу: «Добре».
І це все.
ЧЕРЕЗ ДВІ ГОДИНИ ПІСЛЯ ТОГО, ЯК ЛЕСЛІ ПОЛИШИЛА ДІМ СЬЮЗЕН, ВОНА ЗАГИНУЛА
Ми всі сумуємо, адже цього не мало статися.
Якщо комусь і судилося померти, то йому.
Вона мала бути з нами.
Мамо!
-Я тут! Бачиш? -Лови!
Я зловлю тебе. Я тут.
Я буду тут, обіцяю.
Один, два, три!
Ось так. Бачиш?
Коли я стала мамою, почала краще розуміти деякі речі.
Я б нізащо у світі не дозволила комусь прийти в життя моїх дітей
і ставитися до них так, як Ден ставився до мене.
Я Кейлі Девідсон
і я наймолодша донька Леслі Девідсон.
ОБІЙМИ
Я любила маму.
Щоночі вона вкладала мене спати й казала:
«Я вкладатиму тебе спати й цілуватиму до самої смерті».
Мої батьки розлучилися,
коли мені було десь шість років.
Вони чудово ладнали, навіть попри розлучення.
У 2005-МУ РОЦІ БАТЬКО КЕЙЛІ ПОМЕР ВІД ІНФАРКТУ
Мені було десять.
Від смерті мого батька
до того, як ми почали жити з Деном, пройшов місяць.
Десь місяць.
Моя мама була по вуха закохана.
Я пам'ятаю, як думала: «Чому?»
Він просто був великим чолов'ягою.
Тоді в нього й роботи не було.
Якийсь час усе було добре.
А тоді, десь через кілька місяців,
усе почало змінюватися.
КЕЙЛІ СПОСТЕРІГАЛА, ЯК СВАРКИ
МІЖ ЇЇ МАТІР'Ю ТА ПОЛСРУДОМ ПЕРЕРОСТАЛИ У ФІЗИЧНЕ НАСИЛЛЯ
Мама відвернулася від нього,
вона йшла коридором.
Тоді він підійшов ззаду й сильно штовхнув її.
Вона полетіла вниз. Я сиділа на ліжку й…
вона просто злетіла вниз.
Були часи, коли в неї були подряпини й синці по всьому тілу.
Я питала: «Це він зробив?»
Вона казала: «Ні».
Але я знала.
Це часто ставалося.
ПОПРИ ЧАСТІ РОЗЛУЧЕННЯ З ПОЛСРУДОМ
ЛЕСЛІ ВСЕ ОДНО ПОВЕРТАЛАСЯ В СТОСУНКИ
Йому дуже подобалося те,
яку владу він мав над мамою.
Він завдавав їй емоційної та психологічної шкоди, використовував її,
він знав, що вона дасть йому новий шанс.
Це було замкнуте коло.
У кожній справі є якісь неправильні речі,
які важливо виправити.
І ми виправляємо їх.
Мене звати Марк Гіл'ярд.
Я був кримінальним слідчим цієї справи в штаті Монтана.
Я гадаю, що відбулася сварка, яка переросла в те,
що він вирішив застрелити її, убити.
ЧЕРЕЗ ОТРИМАНІ ТРАВМИ
ПОЛСРУД СПОЧАТКУ НЕ МІГ ЗРОБИТИ ОФІЦІЙНУ ЗАЯВУ,
АЛЕ КОЛИ ЙОГО ВІДВЕЗЛИ ДО ЛІКАРНІ,
ПОЛІЦІЯНТИ ПОМІТИЛИ ЗАПИСКУ В КИШЕНІ ЙОГО СОРОЧКИ
Один з поліціянтів знайшов у кишені серветку, з надписами на ній.
Там було написано:
«Для протоколу:
Леслі вже якийсь час думала про самогубство.
Вона кілька разів просила її вбити.
Вона просила ображати її,
щоб вона могла викликати поліцію заради власної помсти.
Я почуваюся жахливо, за те, що дав їй здачі.
Вона довела мене до цього.
Ніколи раніше я не робив такого й ніколи більше не зроблю».
Тут він визнає, що вдарив її.
Також він намагається скласти алібі, показує, що вона попросила застрелити її.
Мене лише турбує те, що він мав час це написати.
Після пострілу, він вийшов з машини,
бо я знайшов такі самі серветки в машині,
і ручку, якою він писав записку.
Він приніс їх у дім і написав цю записку, поки вона лежала на підлозі.
Він міг покликати на допомогу.
ПОЛСРУД ПРОЙШОВ ДВОМІСЯЧНИЙ КУРС ЛІКУВАННЯ
ПЕРЕД ТИМ, ЯК ДЕТЕКТИВ ГІЛ'ЯРД ЗМІГ ПРОВЕСТИ ДОПИТ
Давненько я бачив це відео.
Мене звати Марк.
Зараз ми візьмемо листок паперу
з блокнота, і ви його заповните.
До того випадку
я ніколи не змушений був просити підозрюваного писати щось мені.
Це було незвично.
Я НЕ ХОТІВ ЇЙ ЗАШКОДИТИ (ПІСТОЛЕТ ВИСТРІЛИВ САМ)
У ПИСЬМОВІЙ ЗАЯВІ
ПОЛСРУД НЕ ЗГАДАВ ЗАПИСКУ НА СЕРВЕТЦІ
АБО СУЇЦИДАЛЬНІ ДУМКИ ЛЕСЛІ
У мене є його заява.
«Того дня я пішов на полювання.
Чудово провів день.
Леслі відклала зброю.
Я взяв револьвер.
Не знаю, що трапилося далі, після пострілу,
і я не міг повірити в те, що щойно сталося.
Гадаю, він бреше.
Брехун не може пам'ятати всю свою брехню.
Я постійно казала мамі кинути його.
Якщо хтось і міг достукатися до неї, то це я,
і він знав це, і це його лякало.
Мене звати Аманда Девідсон. Леслі була моєю мамою.
Я останньою розмовляла з нею.
Моя сестра та бабуся
приїздили з Форт-Бентона
зустрітися зі мною та мамою у «Ґолден Корал», що в Грейт-Фолс.
Мама мала зустріти нас там.
І вона мені подзвонила
й сказала, що в них з Деном сварка.
Телефон замовк, вона передзвонила.
І я така: «Ден вдарив тебе?» Вона каже: «Так».
Я кажу: «Мамо, я їду за тобою».
Вона така: «Ні, не варто. Усе гаразд».
Каже: «Я їду. Скоро буду у вас».
І…
Я сказала, що люблю її. І останнім, що почула було: «Я тебе більше».
Ми пішли поїсти. Вона не дзвонила.
У мене була нічна зміна.
Мені постійно дзвонила сестра — Кейлі.
І я така: «Боже, годі тобі. Ми щойно бачилися».
І я нарешті підняла слухавку й кажу: «Що?»
І Джон Тернер, він тоді був шерифом, заговорив до мене,
і я чула, як на фоні ридає сестра.
Він такий: «Ми знайшли тіло вашої мами».
І я рухнула на землю.
У мене був сильний шок.
Я пішла на роботу.
І тоді про це розповіли в новинах о десятій.
Тоді я зрозуміла, що це не сон.
ЧЕРЕЗ П'ЯТЬ РОКІВ ПІСЛЯ УВ'ЯЗНЕННЯ ПОЛСРУД НАПИСАВ АМАНДІ З В'ЯЗНИЦІ
Це лист від Дена,
який я берегла багато років.
Це нагадування про те, який він боягуз.
Він звинувачуватиме всіх, окрім себе.
Тут написано: «Амандо, важко описати словами все,
що я маю тобі сказати,
не викликавши в тебе
ненависть та зневагу, які так притаманні тобі.
Я знав про тебе лише те, що ти ворожа, алкоголічка
та маєш проблеми з законом.
Але нічого з того, що ти принесла мені та своїй сім'ї,
не виправдовує того, як ти втратила свою матір».
У прочитаному мною немає нічого, окрім ненависті.
Те, що він звинувачує мене, не дивує, бо я знала, хто він.
Я знала, яким він був монстром.
АМАНДА НІКОЛИ НЕ ЧУЛА ВЕРСІЮ ПОЛСРУДА
Я крутив його в руках,
звів курок, спустив його,
і пістолет вистрілив.
І її не стало.
Здавалося, майже моментально.
Так, не вірю жодному слову.
Я вперше чую його…
пояснення. Мене трясе.
Я вперше чую його пояснення того, що сталося, і воно мене розлютило.
Вона померла з руками в кишенях пальта.
Вона йшла. Уже завела машину.
Я знаю свою маму, вона збиралася піти від нього назавжди.
Це полегшення для мене,
адже я більше його не побачу.
Особисто я хочу,
щоб Ден горів у пеклі.
КЕЙЛІ ТЕЖ ЗАХОТІЛА ПОСЛУХАТИ ТЕ, ЩО СТАЛОСЯ ЗА ВЕРСІЄЮ ПОЛСРУДА
Тоді ми пішли на полювання.
Це було на світанку. Ми пішли на полювання.
Їй кілька разів дзвонили діти
тож ми вирішили: «Краще підемо додому».
Ми планували вечерю.
Тоді їй подзвонила старша донька
й вони почали сперечатися,
бо вона була в барі та…
«Гаразд. Приходь за можливості й скажи…»
Це все повна брехня.
Вони тоді не полювали.
Я зранку бачила маму. Вона тоді підвозила мене.
Ми планували разом повечеряти на День подяки.
Моя сестра
не була тоді в барі.
Вона не сварилася з мамою.
Я сиділа навпроти неї за столом, коли їй подзвонила мама
й сказала, що Ден вдарив її в обличчя.
І він вдає,
що в них була ідеальна пара,
що вони не сварилися тоді цілий день.
Це точно було навмисне.
Це відбувалося за закритими дверима.
Таке не хочеться показувати.
Я була єдиною, хто бачив, як він ставився до мами
протягом двох з половиною-трьох років.
Я усе бачила.
Я виросла з цим.
Це були звичайні дні.
Я знаю правду.
ТЮРЕМНЕ РАНЧО ШТАТУ МОНТАНА
ВХІД ДЛЯ В'ЯЗНІВ
ЧЕРЕЗ ТРИ МІСЯЦІ ПІСЛЯ ПЕРШОГО ІНТЕРВ'Ю
ПОЛСРУД ПОГОДИВСЯ ВІДПОВІСТИ НА НАСТУПНІ ЗАПИТАННЯ
БУДІВЛЯ РІЧАРДА С. ВОЛЛЕСА
Леслі — кохання мого життя.
Я сумую за нею. Дуже.
Я мушу продовжувати тяжке життя з думками про неї,
намагаючись не застрягнути в ямі
жалю та сорому за те,
що так з нею вчинив.
ЛИШЕ ДЛЯ ВІДВІДУВАЧІВ УВ'ЯЗНЕНИХ
Я вірю, що ми й надалі були б разом,
якби я не поцілив у неї
або якби вона вижила після цього.
Так, гадаю, ми б далі були разом.
«Леслі вже якийсь час думає про самогубство.
Вона кілька разів просила вбити її.
Я почуваюся жахливо, за те, що дав їй здачі.
Вона довела мене до цього.
Ніколи раніше я не робив такого
й ніколи більше не зроблю».
Звучить так, ніби це написали до того, як я натиснув на гачок.
Я тоді випив горілки.
Я намагаюся згадати, про що тоді думав,
але нічого згадати не можу.
Звучить так, ніби написавши це, ви навмисне її вбили.
Ні.
Може, це було для заспокоєння себе, але я б не сказав…
Я б не сказав, що навмисне вбив її, а тоді написав записку.
Ти холоднокровно вбив маму.
Вона померла з руками в кишенях пальта.
Вона йшла. Уже завела машину.
Я знаю свою маму, вона збиралася піти від нього назавжди.
Вона не завела машину.
Звучить неправильно, але…
Хотів би я мати можливість говорити під час суду.
Наші з нею розмови завжди закінчуються на емоціях…
Я ніколи з нею не ладнав.
Я б хотів допомогти їй забути й продовжити жити.
Вони не полювали.
Я зранку бачила маму. Вона тоді підвозила мене.
Ми планували разом повечеряти на День подяки.
Моя сестра не була тоді в барі.
Я сиділа навпроти неї за столом, коли їй подзвонила мама
й сказала, що Ден вдарив її в обличчя.
І він вдає,
що в них була ідеальна пара
що вони не сварилися тоді цілий день.
Шкода.
Ми не сварилися тоді цілий день.
І ми ходили на полювання.
Гадаю,
її змушують
казати це.
В'ЯЗНИЦЯ ШТАТУ МОНТАНА
Це й близько не настільки жахливо,
як дехто розповідав.
Це було ненавмисно.
Це правда.
Переклад субтитрів: Дмитро Коваль