ФІЛЬМ БУВ ЗНЯТИЙ ПІД ЧАС ПАНДЕМІЇ КОРОНАВІРУСУ
ДЕПАРТАМЕНТ ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ НЬЮ-ЙОРКУ
ЗОБОВ'ЯЗАВ В'ЯЗНІВ НА ЧАС ІНТЕРВ'Ю ОДЯГАТИ МАСКУ
Коли я дивлюся на життя, яке прожив,
це було зовсім не життя.
Я не був поганою людиною.
Мене завжди
не так розуміли,
бо я не розумів себе.
З 2000 РОКУ
У США БУЛО СКОЄНО ПОНАД 300 000 УБИВСТВ
Я кривдив людей.
Я дуже їх кривдив.
Але я ще нікого не вбивав. Раніше.
З цим я, безсумнівно,
мушу жити щодня.
У БІЛЬШ ЯК 25% ЗАСУДЖЕНИХ ЗА ВБИВСТВО
БУЛИ ДІАГНОСТОВАНІ СЕРЙОЗНІ ПСИХІЧНІ ЗАХВОРЮВАННЯ
Мені знадобилося кілька років у в'язниці,
щоб сприйняти те, що я когось убив.
ЦЕ ІСТОРІЯ УВ'ЯЗНЕНОГО №02B0916
СЕРІАЛ NETFLIX
ТЕМРЯВА
НЬЮ-ЙОРК ВИПРАВНА КОЛОНІЯ «АТТИКА»
У КВІТНІ 2002 РОКУ
ДЖЕЙМСА ВОЛКЕРА ЗАСУДИЛИ ЗА ВБИВСТВО ПРОДАВЦЯ МАГАЗИНУ ДЖЕЙМСА КЕРРІ
Попри те,
що я
відбуваю покарання,
я продовжую каратися сам.
Людина,
яка зараз сидить перед вами,
не визнавала тоді свою відповідальність
за ніщо.
ВОЛКЕР НІКОЛИ НЕ ЗАПЕРЕЧУВАВ, ЩО СКОЇВ УБИВСТВО
АЛЕ ТВЕРДИТЬ, ЩО ЗОВСІМ НЕ ПАМ'ЯТАЄ, ЯК ЦЕ СТАЛОСЯ
Мене не хвилювала відповідальність.
Єдине, що мене цікавило, —
їсти, спати й мати кайф.
Я народився в 1963 році в Рочестері, штат Нью-Йорк.
Довкола місто й місто, важко було.
У ті часи дуже важко доводилося
самотнім батькам і матерям, а також дітям загалом.
Ми з братами й сестрами були близькі.
Якщо когось з нас бракувало, то наче бракувало частини пазла,
і все було якось не так.
І,
зокрема, частиною пазла, якої майже завжди бракувало, був я.
ЩЕ З ЮНОСТІ ВОЛКЕРУ БУЛО ВАЖКО ІНТЕГРУВАТИСЯ В СОЦІАЛЬНЕ СЕРЕДОВИЩЕ
Коли я вчився в школі, то завжди казали,
що я агресивний,
або що в мене розлади навчання.
У мене не було їх.
Але в мене був інший розлад.
ВОЛКЕР СТВЕРДЖУЄ,
ЩО ВИПАДКИ ЙОГО ДИТЯЧОЇ АГРЕСІЇ БУЛИ ПОВ'ЯЗАНІ З ПЕРІОДАМИ ВТРАТИ ПАМ'ЯТІ
ВІН НАЗИВАЄ ЦІ ВИПАДКИ «ТЕМРЯВОЮ»
Коли мені було шість, мені призначили ліки,
бо стався такий випадок,
коли вчителька перед усім класом стягнула з мене штани
й ударила мене лінійкою.
Ця лінійка була з латуні.
А я ж дитина. Розплакався там.
Вона
кілька разів ударила мене лінійкою
й сказала назад сісти за парту.
Вона обернулася, а я підняв крісло й жбурнув у неї.
А тоді вибіг з класу.
Це був перший запис випадку моєї темряви.
Адже
коли мама питала про це,
я не пам'ятав.
Випадки темряви траплялися тоді, коли я не вживав приписаних ліків.
Вони тривали від двох годин до трьох тижнів.
Я не знав, що роблю.
АВТОСКЛО «РОЧЕСТЕР»
Але всі вважали, що я поводжусь, як і завжди.
Я був дуже жорстоким,
я геть усе руйнував
й огризався на всіх.
З 12-РІЧНОГО ВІКУ ВОЛКЕР РЕГУЛЯРНО ТІКАВ З ДОМУ
ЙОГО НЕОДНОРАЗОВО ЗААРЕШТОВУВАЛИ ЗА ДРІБНІ ЗЛОЧИНИ
ЗАХОДЬ ЗІГРАТИ В ЛОТЕРЕЮ
Більшу частину свого життя я провів на вулиці.
Не раз утрапляв у халепу,
коли вламувався в доми й робив те, що треба було,
аби вижити.
Щоразу, коли тебе заарештовували
чи брали під варту,
ти потрапляв у колонію
для неповнолітніх.
Я побував десь у десяти.
Це місця, які мали б мені допомогти,
та вони більш зашкодили, ніж зарадили.
І так я поступово перетворився
на в'язня.
У ДОРОСЛОГО ВОЛКЕРА СХИЛЬНІСТЬ ДО ЗЛОЧИНІВ ЗАГОСТРИЛАСЯ
У віці від 20 до 30 я відсидів сім з половиною років.
ЗАМАХ НА ТРЕТЄ ПОГРАБУВАННЯ
Здебільшого це були дрібниці.
ЗАСУДЖЕНИЙ ДО РОКУ
У 35 РОКІВ У НЬОГО ВЖЕ БУЛИ ЧИСЛЕННІ СУДИМОСТІ
І ВАЖКА НАРКОТИЧНА ЗАЛЕЖНІСТЬ
Моя залежність
була часом
дуже сильною.
Я намагався контролювати темряву
алкоголем і наркотою.
Зараз контролюєш ти,
а за мить — уже сам під контролем.
Я боявся себе,
бо ставало дедалі гірше.
Темрява тривала все довше й довше.
Я просто нічого не контролював.
СУБОТА, 7 ЛИПНЯ 2001 РОКУ
Мені було 37 років, коли трапився цей злочин.
Я щойно покурив крек.
Не знав, що роблю, куди йду.
Я зайшов у книгарню.
О 00:35 ВОЛКЕР ЗАЙШОВ У КНИГАРНЮ «СЛАСНЕ ЖИТТЯ»
«СЛАСНЕ ЖИТТЯ» ЗАБАВКИ ДЛЯ КОХАНЦІВ
О 02:39 ВІН ПЕРЕРІЗАВ ГОРЛО ПРОДАВЦЮ ЦІЄЇ КНИГАРНІ — ДЖЕЙМСУ КЕРРІ
КЕРРІ СТІК КРОВ'Ю, А ВОЛКЕР УТІК З МІСЦЯ ЗЛОЧИНУ
ЙОГО ЗААРЕШТУВАЛИ ЧЕРЕЗ П'ЯТЬ ДНІВ
94B2819 ДЖЕЙМС ВОЛКЕР
Мені повідомили, що я когось убив.
Сказали, що я вже дав свідчення.
Це правда. Я вбив його.
Я не пам'ятаю цього.
ВОЛКЕРА ЗВИНУВАТИЛИ У ВБИВСТВІ ПЕРШОГО СТУПЕНЯ —
У ЗЛОЧИНІ, ЩО КАРАЄТЬСЯ СМЕРТЮ
ШКІЛЬНИЙ АВТОБУС
РОЧЕСТЕР, НЬЮ-ЙОРК
Я була не спроможна зрозуміти той факт,
що він зміг відняти життя.
Мені було боляче, бо це мій брат.
Це просто спустошувало душу.
Мене звати Тоні Волкер-Коулман, я сестра Джеймса.
Це єдине наше саме сімейне фото з Джеймсом.
У нас небагато фотографій
Джеймса.
Він був нашим пухким братиком-ведмедиком.
Любив сміятися й усе таке.
Моя мама робила все, що було в її силах.
У хороші дні все було чудово, але бували й темні дні.
Вона багато пила.
Іноді ми просто не знали,
хто це прийшов
до нас додому.
Серед цих обставин саме йому перепадало найгірше.
Вона підіймала на нього подовжувач
чи що там траплялося під рукою.
Але вона була під впливом алкоголю чи наркоти, тому…
Після цього він утікав.
Іноді він тікав на тиждень або й два.
І тоді часом потрапляв у халепу.
Ходив додому до пацанів
і все таке, поки не загримів у тюрму.
Він постійно був за ґратами.
Я не можу пригадати,
коли б він
цілий рік був удома й не повертався
на нари.
Здається, це зветься прив'язаністю до місця.
У дитинстві щоразу,
коли тебе заарештовували чи брали під варту,
ти потрапляв у колонію
для неповнолітніх,
де у 70-х, на початку 80-х,
цими закладами керували
колишні в'язні
та педофіли.
Ти мав бути в безпеці,
але тобою ніби мінялися,
давали різним сім'ям для ґвалтування.
Я засвоював це як належне,
бо спершу думав, що це моя вина.
Думав, вони роблять це
через мої погані вчинки, через те, що я зробив.
Спочатку
я вибухав усередині,
а потім назовні.
А решти не пам'ятаю.
Тоді мене огортала темрява.
Здається, так усе щоразу й відбувалося.
Якби я не завдавав достатньої шкоди
собі,
то кривдив би ще когось.
Це було дуже сильно.
Дуже сильно.
І я почула про те, чого ще не чула раніше.
І
він багато чого збагнув.
Знаю, він чимало пережив.
Тож це був лиш
ще один
епізод.
Він учинив неправильно.
Але де ж ті відповідальні особи,
що не виконали свою роботу?
Ніхто не втрутився.
Натомість вони просто дозволили цьому всьому рости всередині нього.
І лишень чекали,
коли наступний такий епізод у його житті
приведе його туди, де він зараз і є.
Не думаю, що багато хто це помічає.
Вони бачать злочинця.
А ми бачимо
людину, яка росла в тяжких умовах
і
потребувала багато любові та уваги.
Ось що ми бачимо.
БУДІВЛЯ ВІДДІЛУ МІСЬКОЇ ГРОМАДСЬКОЇ БЕЗПЕКИ
НА ЧЕСТЬ ПОЛІЦІЯНТІВ РОЧЕСТЕРСЬКОГО ВІДДІЛКУ
ПОЛІЦІЯ РОЧЕСТЕРА ЗААРЕШТУВАЛА ВОЛКЕРА
12 ЛИПНЯ 2001 РОКУ
Мене звати Джо Домінік.
За час своєї служби я брав участь у розслідуванні вже 200–250 вбивств.
Ця справа — у моїй десятці.
І не лише через насильство в цій справі,
але й через сукупність усіх її обставин.
Що я скажу про жертву в цій справі:
про містера Керрі було мало інформації.
Я б описав його як одинака.
Ми не змогли зв'язатися з родичами.
Його останні миті, мабуть, були моторошними.
Хтось підійшов ззаду, узяв канцелярський ніж
і перерізав його від вуха до вуха.
Тоді він стік кров'ю й помер.
Чесно кажучи, мені не спадає на думку гірша смерть.
Поведінка Джеймса Волкера на допиті
була для мене наймоторошнішим у цій справі.
Бо він був дуже такий
спокійний і невимушений щодо цього жорстокого злочину, який він скоїв.
І це було
дуже незвичне зізнання.
ХОЧА ЗАРАЗ ВОЛКЕР І СТВЕРДЖУЄ, ЩО ЗОВСІМ НЕ ПАМ'ЯТАЄ, ЯК УБИВ КЕРРІ,
ПІСЛЯ АРЕШТУ ВІН ДЕТАЛЬНО ОПИСАВ ПОЛІЦІЇ ПЕРЕБІГ ПОДІЙ
Він попросив пачку сигарет,
ми дали кілька цигарок,
і він просто якось відкрився й почав розповідати, як дійшло до того,
що він убив містера Керрі.
Поки я розмовляв з ним, то він був доволі приємним.
Але я наче
дивлюся на чисте зло.
Розумієте, цей чоловік — чисте зло.
Просто сидів там
і розповідав тобі подробиці того, як він убив цю жертву.
Це просто… Я не знаю.
Це ніколи не давало мені спокою, бо було страхітливо дивним.
А щодо того,
що Джеймс Волкер стверджує, що він перебував у стані афекту,
то я не купився на це ні тоді, ні зараз.
ЦЕНТРАЛЬНИЙ СЛІДЧИЙ ВІДДІЛ
ВОЛКЕРА ЗААРЕШТУВАЛИ ПІСЛЯ ТОГО,
ЯК ЙОГО ІДЕНТИФІКУВАЛИ НА ЗАПИСАХ ВІДЕОСПОСТЕРЕЖЕННЯ КНИГАРНІ
Гаразд,
це відео з камер відеоспостереження, які ми вилучили в книгарні.
Ми побачимо, як Джеймс Волкер набирався сміливості для пограбування.
Це жертва — Джеймс Керрі.
Він стоїть за стійкою,
а ця людина — це Джеймс Дуглас Волкер.
Вони просто балакають, нічого не відбувається.
Він пробув там
майже три години.
Гадаю, він дожидав тоді слушної миті.
Я трохи перемотаю вперед.
І ви побачите,
як Джеймс Керрі піде з-за прилавка.
Ось. Керрі виходить з-за прилавка,
і саме зараз і станеться вбивство.
Це сталося дуже швидко, миттєво.
Власне, прямо зараз.
У Джеймса Керрі просто взяли й відняли життя.
А ось і Волкер.
Заходить за прилавок,
а тепер перериє касу.
У цій касі щось мусить бути —
інша шухляда, до якої він не дістає, бо відкрив верхню шухляду,
а там нічого немає.
Як відкрити?
Тепер він кричить Джеймсу Керрі: «Як відкрити?»
Думаю,
Джеймс Керрі вже був тоді мертвий.
Він вимітає все з каси,
а тоді йде собі.
Тому казати, що він був психічно хворим
і не знав, що робить тоді, коли скоїв це пограбування, —
це ж маячня,
правда?
Мова ні про що інше, як про сплановане пограбування.
І все. Усього-на-всього.
Джеймс Волкер
неодноразово скоював такий злочин.
Він уже різав людей,
і це ніби стало його стилем.
КАНАНДЕЙГУА, НЬЮ-ЙОРК
ЗА СІМ РОКІВ ДО ВБИВСТВА ДЖЕЙМСА КЕРРІ
ВОЛКЕР ЗДІЙСНИВ МАЙЖЕ ІДЕНТИЧНИЙ НАПАД,
ВИКОРИСТАВШИ РОЗБИТУ ПЛЯШКУ З-ПІД ПИВА
Це залишило
душевну трав.
Це було жахіття.
Таке ніколи тебе не полишає.
Я навчився з цим жити, але це не означає, що я пробачу йому те,
що сталося й те, як воно мене змінило й що в мене відняло.
У 1994 РОЦІ ДЕВІД ОГДЕНСЬКИЙ БУВ ПРОДАВЦЕМ
У КНИГАРНІ ДЛЯ ДОРОСЛИХ В СЕРЕДМІСТІ РОЧЕСТЕРА
Усе це сталося десь о 07:30–07:40,
геть зранку.
Я почув позаду його голос, а тоді відчув ніби поштовх,
наче легке поплескування.
Я думав, що він жартує, поки не глянув униз і не побачив,
що там
досить велика калюжа крові.
Глянув на мене й сказав, що вб'є мене.
Холоднокровно
й зовсім безсердечно. І все.
Просто «Я вб'ю тебе».
Я зрозумів, що
це все,
і я просто
сказав йому,
що в мене народиться донечка
в жовтні.
Кажу: «Я лиш хочу побачити доню».
«Забирай, що хочеш, з магазину, з каси.
Байдуже. Я лиш хочу побачити доню».
І раптом, зовсім зненацька —
це донині мене дивує — він несподівано зупинився
й
сказав просто зачекати
десять хвилин.
А тоді просто пішов.
Поліція сказала, що його спіймали десь через 15 хвилин,
коли він ішов вулицею з
великою сумкою 25-центових монет,
які він забрав з крамниці.
Я пішов у туалет, щоб перевірити рани, і витягнув з шиї
великий шматок скла
з розбитої пляшки пива.
У мене дуже великий шрам
отут
на шиї.
У мене є ще один шрам на грудях,
де шкіру просто здерло.
А якщо загалом,
у мене 13 різних ран.
ЗА НАПАД НА ДЕВІДА ОГДЕНСЬКОГО
ВОЛКЕРА ЗАСУДИЛИ НА МАКСИМАЛЬНИЙ ТЕРМІН ВІСІМ РОКІВ
ВІДСИДІВШИ ВСЬОГО ЛИШ П'ЯТЬ,
У ГРУДНІ 1999 РОКУ ВІН ВИЙШОВ ЗА УМОВНО-ДОСТРОКОВИМ
Я не міг зрозуміти, і ніхто не міг пояснити,
чому суд ухвалював такі рішення.
Я не знайшов відповіді на це питання.
Не можу не думати, що, якби він був у в'язниці довше,
той убитий чоловік досі був би живий і зі своєю сім'єю.
БАФФАЛО, НЬЮ-ЙОРК
У ВЕРЕСНІ 2000 РОКУ ВОЛКЕР ПОРУШИВ ВИМОГИ УМОВНО-ДОСТРОКОВОГО ЗВІЛЬНЕННЯ,
І ЙОГО ПОКЛАЛИ НА ПРОГРАМУ ЛІКУВАННЯ НАРКОЗАЛЕЖНОСТІ
СИНТІЯ МУНІ СТАЛА ОФІЦЕРКОЮ З УМОВНО-ДОСТРОКОВОГО ЗВІЛЬНЕННЯ ВОЛКЕРА
У ТРАВНІ 2001 РОКУ
У мене було чітке послання для містера Волкера,
коли я познайомилася з ним: я дам йому абсолютно всі можливості
змінити стежку свого життя.
Але це був усе ж його вибір.
МУНІ СПРОБУВАЛА ДОПОМОГТИ ВОЛКЕРУ ВПОРАТИСЯ З ЙОГО ПОВЕДІНКОЮ,
ЯКА, НА ЇЇ ДУМКУ, ШТОВХАЛА ЙОГО НА ЗЛОЧИНИ
Головним завданням у нагляді за містером Волкером була наркозалежність.
Бо вона була безпосередньо пов'язана з його схильністю до насильства
й глибоко вкорінена в його злочинній поведінці.
Приблизно через півтора місяця нагляду
він здав мені, як і повинен був, стандартний офіційний звіт
і розповів, що на вихідних він знову зірвався.
Я сказала йому: «Ідіть до свого нарколога,
складіть план — інтенсивний план — і дзвоніть мені тоді».
І він це зробив. Зробив точно те, що я сказала.
Він звернувся до свого лікаря,
і там вони вже склали інтенсивний план лікування,
щоб боротися з рецидивом.
Більше він уже не з'являвся.
МЕНШ ЯК ЗА МІСЯЦЬ ВОЛКЕР УБИВ ДЖЕЙМСА КЕРРІ
Наступного разу я побачила Джеймса Волкера,
коли він уже був під вартою.
Джеймс був тоді дуже розбитим,
надзвичайно тихим.
Навіть його мова жестів свідчила про його глибокий
смуток.
Немовби він майже зрозумів, що зруйнував своє життя.
Але, знову ж, зосередився на руїні свого життя,
а не того, яке відняв.
Не скажу, що я шкодую, що допомогала йому.
І сподіваюся, що не буду.
Що не шкодуватиму, що комусь допомагала.
Але він вирішив не приймати допомогу від інших.
Отже, це його вина.
Гадаю, ці напади темряви, якщо вони справжні…
Він сам їх і вибирає.
Він вирішив нехтувати проблемами з психічним здоров'я й наркоманією,
а потім використав це як привід різати й убивати людей,
а також чинити інші жорстокі речі.
Тож я не купуюся на те,
що це не його вина.
Це повністю його вина, він несе за це повну відповідальність.
РОЧЕСТЕР, НЬЮ-ЙОРК
НАД ВОЛКЕРОМ НАВИСЛА ЗАГРОЗА СМЕРТНОГО ВИРОКУ
ЗА ВБИВСТВО ДЖЕЙМСА КЕРРІ
У Джеймса Волкера ніколи не було шансів.
Те, що людина пережила сповнене травм дитинство,
має невиліковні психічні хвороби й наркозалежність, що лиш загострюється,
впливає на те, як вона справляються зі стресом.
Це робить її схильною до шалених поривів
і скоєння жахливих моторошних злочинів.
ЗА КІЛЬКА МІСЯЦІВ ПІСЛЯ АРЕШТУ
ЗА СПРАВУ ВОЛКЕРА ВЗЯЛАСЯ АДВОКАТСЬКА КОНТОРА НЬЮ-ЙОРКА
Я Білл Істон.
Працюю адвокатом у Рочестері й представляю Джеймса Волкера.
У мене за кожного болить серце.
Я пишаюся цим.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД НЬЮ-ЙОРКУ
Коли познайомився з Джеймсом і став представляти його,
ми негайно почали шукати
якомога більше записів й копатися в його біографії
якомога глибше.
І через
шість тижнів ми знайшли просто гігантську кількість
записів про його дитинство, де було безліч душевних травм.
Джеймс був одним із семи дітей, яких його мати народила
від семи різних батьків.
Його дитинство було позначене
жорстокістю, нехтуванням ним
і тотальною відсутністю батьківського нагляду.
Деталі цих записів лякають.
«Коли йому був рік і чотири місяці,
якийсь невідомий дорослий
висадив Джеймса на увімкнену кухонну плиту.
Джеймса госпіталізували з опіками другого та третього ступенів,
що залишили на його сідничках рани у формі гриля».
ДЖЕЙМС ЛЕЖАВ У ЛІКАРНІ 12 ДНІВ
ЩОБ ЙОГО РАНИ ДОСТАТНЬО ЗАЖИЛИ ДЛЯ ВИПИСКИ.
І в його сім'ї були випадки насильства, коли вбивали людей.
ПОСІБНИК ДЛЯ СУДДІВ
Батько Джеймса був страшною, жорстокою людиною,
і його вбили, випустивши фатальну кулю,
коли Джеймсу було 15 років.
Тож він виріс у сім'ї, яка була неправильно сформована:
сформована насильством.
У нього були пом'якшувальні обставини.
Це не захист чи виправдання злочину,
але це ставить злочин у контекст.
Ми пояснили, чому смертна кара буде
неправильним вироком
для Джеймса Волкера.
ІСТОН СКЛАВ ДОПОВІДЬ,
ЯКУ ВІН ПРЕДСТАВИВ ОКРУЖНІЙ ПРОКУРАТУРІ ПЕРЕД СУДОВИМ СЛУХАННЯМ У СПРАВІ ВОЛКЕРА
Є багато людей, що страждають від алкоголізму чи наркотичної залежності,
і багато дітей ростуть у зруйнованих сім'ях.
Інших виховують батьки-алкоголіки.
У когось ув'язнили тата чи маму. Або в сім'ї існує насилля.
Деякі через це втрачають батьків.
Але
надзвичайним у цій справі
є не один фактор, адже в Джеймса всі вони наявні.
Це людина, життя якої було жахливо перекручене.
Він піддався впливу тих факторів, впливу яких ми всі піддалися б,
якби були на його місці.
ҐРУНТУЮЧИСЬ НА ДОПОВІДІ ІСТОНА
ПРОКУРОРИ ПОГОДИЛИСЯ НЕ НАПОЛЯГАТИ НА СТРАТІ ДЖЕЙМСА ВОЛКЕРА
НАТОМІСТЬ ЙОГО ВИЗНАЛИ ВИННИМ
А ТОДІ ЗАСУДИЛИ ДО ДОВІЧНОГО УВ'ЯЗНЕННЯ БЕЗ ПРАВА НА УМОВНО-ДОСТРОКОВЕ ЗВІЛЬНЕННЯ
Я дуже розчарувався в Джеймсі,
коли дізнався, що він накоїв.
Не можна віднімати життя.
Це належить Богу.
У ДИТИНСТВІ НАЙБЛИЖЧІ СТОСУНКИ У ВОЛКЕРА БУЛИ З ЙОГО СТАРШИМ БРАТОМ ТЕДДІ
Я Теодор Волкер, і я найстарший серед своїх семи братів і сестер.
Мені було 22, коли я нарешті посвятив своє життя Господу.
У нас не було того, що хтось вважав найкращим у житті.
Нам доводилося викручуватися.
ВІДЧИНЕНО «ПРОДУКТИ У ВЕЛИКОЇ МАТУСІ РОУЗ»
Ми насипали цукор на хліб,
щоб просто щось поїсти.
Це було важке дитинство.
Знаєте, я працював, як муха в окропі,
продавав травку, кокаїн й усе таке.
Але, гадаю, його це затягнуло набагато далі, ніж мене,
аж до пограбувань й усього такого.
У мого брата Джеймса завжди була присутня якась сутність.
Коли він був сумний,
нізвідки проявлявся цей юнак.
РИНОК
Я б сказав, що з восьми років це почало чітко проявлятися.
І коли він упадав у гнів, ніхто не міг з ним нічого вдіяти.
Джеймс ставав іншою людиною й поводився неконтрольовано.
Ти його не зупиниш. Він тебе не чує.
Його немає.
У глибині душі я завжди думав, що Джеймс зайде надто далеко,
за точку неповернення.
Я ніколи не говорив про це, бо не хотів у таке вірити,
але знаки вказували на це.
ТЕОДОР ВОЛКЕР НЕ ГОВОРИВ ЗІ СВОЇМ БРАТОМ
І НЕ ЧУВ ЙОГО ГОЛОСУ, ВІДКОЛИ ТОГО УВ'ЯЗНИЛИ 20 РОКІВ ТОМУ
Напади темряви були
найбільшим секретом нас з мамою.
Вона не хотіла, щоб інші діти знали,
що
в мене такі проблеми.
Не хотіла, щоб я думав,
що мене сприйматимуть іншим.
У мене завжди була домівка,
але коли я зісковзував у темряву
й коли виринав з неї,
то іноді прокидався
в місцях, де не знав, де я.
Я ж дитина.
Я мав бути вдома з братами й сестрами.
А прокидаюся за якимсь будинком.
І
я не міг і додому вернутися, бо не знав, де я.
Я боявся.
Ніколи не знав, що станеться
та коли.
Це ставалося через те, що хтось крикнув на мене чи скривдив.
Я нічого не пам'ятав, бо не хотів пам'ятати.
Те, що я почув, — це абсолютно феноменально.
Він відкрив своє серце.
Це допомогло мені зрозуміти
те, що я переживав поруч з ним, коли в нього були напади темряви,
бо я думав, що це був просто
звичайний Джеймс, бо в нього завжди був жорсткий характер.
Але тепер ми знаємо, що він насправді не пам'ятав,
що щойно лише зробив.
Він ніколи не ділився особистим.
Ховав усе в собі.
Але тут Джеймс —
той, що говорить на записі —
це змінений Джеймс.
Так. Це трохи мене розчулює,
якщо чесно.
Тепер я краща людина, ніж раніше.
З дня арешту я приймаю ліки.
Я не вчинив ще жодних
насильницьких дій проти себе
чи когось іншого
за понад 20 років.
Мені до кінця життя потрібні
ліки та, можливо, психотерапевт.
І це не через
той злочин, який був скоєний.
Я потребував цього ще до скоєння злочину.
ЧЕРЕЗ ЧОТИРИ МІСЯЦІ ПІСЛЯ ПЕРШОГО ІНТЕРВ'Ю
ДЖЕЙМС ВОЛКЕР ПОГОДИВСЯ ВІДПОВІСТИ НА НАСТУПНІ ЗАПИТАННЯ
Він вирішив нехтувати проблемами з психічним здоров'я й наркоманією,
а потім використав це як привід різати й убивати людей,
а також чинити інші жорстокі речі.
Річ у тому, що коли
я потребував допомоги,
я просив про неї.
Я казав наркологу та психологу: «Ось через що я зараз проходжу.
І в мене немає ліків».
СТОП
«Гаразд. Приходьте за тиждень».
Тож це не те щоб я безпросвітно сів на наркотики.
Не приймаючи ліки, я просто
втратив зв'язок з реальністю.
Але я ж сиджу перед вами.
Я не така людина.
Я більше не стану такою людиною.
Мені вже не соромно казати: «Мені потрібна допомога».
Як гадаєте, чому ви скоїли дві майже однакові атаки на чоловіків,
що працювали у книгарнях для дорослих?
Ну, якщо геть навпростець, то тому,
що коли я був дитиною й ріс на вулиці,
люди в таких місцях найбільше кривдили мене.
Усього-на-всього.
У середмісті можна було знайти щось поїсти, якийсь одяг,
будь-що можна було робити.
Але саме ці людиська
використовували все це як приманку,
щоб кривдити дітей.
І я теж був серед таких дітей.
У психіці закарбувалися образи тих,
що мене скривдили,
і я зробив те, що зробив.
Він ніколи не ділився особистим.
Ховав усе в собі.
Але тут Джеймс — той, що говорить на записі —
це змінений Джеймс.
Це прогрес,
і я маю робити найменше, що лише можу,
коли мова про мого брата.
І я хочу максимально дати йому додатковий
позитивний імпульс,
щоб він
і далі робив те, що робить.
Не звертав зі шляху.
Це було дуже важко слухати.
Просто почути один його голос
уже вартує того,
щоб 20 років боротися та змінюватися.
Те, що я став зараз тим, ким став, —
це наче винагорода для мене.
Знаєте, я дуже довго боявся себе,
бо я себе не знав.
Але коли я вже знаю себе,
боятися нічого.
Переклад субтитрів: Ольга Мазур