A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Réges-régen…
élt egy gyönyörű lány egy kastélyban, az erdő mélyén.
A lány magányos volt, és sokat unatkozott.
Így hát egy nap kiment a kastélyból, hogy játszótársat szerezzen.
Mindenféle csodás ajándékot vitt nekik,
de senki sem fogadta el őt.
Később rájött, hogy miért nem.
Szörny, akit a halál árnyéka kísér.
Így hívták az emberek.
„Az a lány egy szörnyeteg.”
Mindenkire dühös volt a világon.
És ezt le kellett vezetnie valakin.
Miután váratlanul megmentette a fiú életét,
eltűnt a nyomában járó ijesztő árnyék.
Azontúl a fiú követte a lányt az árnyék helyett.
Mindig a nyomában járt, akár nappal volt, akár éjjel,
akár a hegyekben járt a lány, akár mezőn.
Egy tiszta, napsütéses napon megkérdezte a lány:
„Hallgass ide! Mindig mellettem maradsz?”
„Persze. Sosem hagylak el.”
„Még ezek után sem?”
A lány megint magára maradt.
Ekkor visszatért a halál árnyéka, és azt suttogta:
„Senki sem bír megmaradni melletted,
mert szörnyeteg vagy.
Ezt sose feledd! Megértetted?”
Igen, anyám.
1. FEJEZET: A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
Daun Szakközépiskola.
A következő megálló…
Óriási cirkuszt rendezett az óra kellős közepén!
Te jó ég!
Ne!
Hiába is próbálnánk leállítani.
- És ez nem az első alkalom! - Nézz rám
Kiülnek az arcodra az érzéseid
És ha veszélyes eszköz lett volna mellette?
Baleset lett volna belőle.
Nem értem, miért kell folyton résen lennünk
- Sang-tae miatt. - Most dühös?
- Fontos a biztonság… - Dühös.
- Pipa. - …és ő túl sok gondot okoz.
Küldje kisegítő iskolába vagy egy helyi közösségi központba!
- Mindenkinek így lesz a legjobb. - Nézz rám
- Kiülnek az arcodra az érzéseid - Mondja el a véleményét!
Mit gondol?
Mondjon már valamit, kérem! De komolyan!
Dühös.
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
MOON SANG-TAE
Sang-tae!
Nem vagy éhes?
Mit szeretnél enni?
Úgyse akartál sokáig itt maradni.
A költözés után találok neked egy jobb iskolát.
Becsszó!
- Ilyen zaklatott vagy? - Ccsamppong.
- Tessék? - Tangszujuk mártással.
Ne a Jageumseongba menjünk, hanem a Yangjagangba!
Jó, töltsük meg a bendőnket a Yangjagangban!
Ott nagyon finomak az ételek. Emlékszel?
Mikor is jártunk ott utoljára?
Nyugi, meghívlak. Én vagyok a nagy tesó.
Csak nem maga Ko Mun-yeong írónő?
- De én vagyok. - Látod? Mondtam én!
Nagy rajongója a lányom.
Elnézését kérem,
de kaphatnánk egy autogramot?
- Mi a neved? - Lee Seul-bi.
A néni gyönyörű a valóságban, igaz?
Igen, olyan, mint egy mesebeli hercegnő.
- Miért épp hercegnő? - Mert szép tetszik lenni.
Anyu rám szokta mondani, hogy „hercegnő”,
mert szép vagyok.
Kérnek egy fotót, asszonyom?
Hűha, köszönjük!
Állj mellé!
Gyere csak!
Nem is vagy a rajongóm, ugye?
Tessék?
Az összes mesémben a boszorkány a szép.
Ki mondta neked, hogy minden hercegnő kedves és szép?
Az anyukád mondta?
Ide nézz, hercegnő!
Ha tényleg olyan szép akarsz lenni, ismételd utánam!
- Egy. - „Anya!
- Tudod, mi szeretnék lenni?” - Kettő.
„Egy szép boszorkány.”
Három!
Hercegnő!
- Egek! - Hercegnő!
Te jó ég!
Nahát, Mun-yeong!
Buongiorno, Mun-yeong!
Ne már, minek van itt ez a lánc?
Miért sírt már kora reggel az a szegény gyerek?
Biztos meghatódott, amiért helyesbítettem egy tévedését.
Mi a fenét…
Jól tetted!
Veszélyes tud lenni, ha egy gyereknek előítéletei vannak.
De akkor helyreigazítottad?
Bámulatos vagy, Mun-yeong.
Egy pillanat!
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
Nem kell hitel. Már gazdag vagyok.
Na jó, induljunk!
Úgy két óránk van még.
Szóval van időd szépségszalonba menni.
Miért mennék?
Így nem mehetsz oda.
Úgy nézel ki, mint Francesca,
aki az Addams család temetésére megy.
Nem mehetsz így egy gyermekosztályra.
Nem az a cél, hogy megijeszd a gyerekeket, hanem hogy reményt adj nekik.
Fel fogod olvasni a mesédet.
- De a külsőd… - Hát nem veszélyesek az előítéletek?
Szerintem te veszélyesebb vagy.
Kérlek, Mun-yeong!
Az öltözködésed feleljen meg az IHA-nak!
Idő, hely, alkalom.
Szólok nekik, hogy jöjjenek ők hozzád.
Tudod, miért szeretem ezt az éttermet?
- Mert a szték… - Nem.
Azért, mert pompás
késeik vannak.
- Nézd! - Mun-yeong, te vérzel!
Milyen szép!
Ez kell nekem.
Ejnye már!
Asszonyom!
Egy pillanat!
MOON GANG-TAE GONDOZÓ
Moon úr, jöjjön a társalgóba!
Jaj, az a tolvaj ellopta az ételemet!
Mintha napok óta éhezne.
Myoung Ji-suk kiasszony!
Drágám!
Olyan éhes vagyok!
Akkor se egyen ilyen gyorsan!
Nehogy megint elrontsa a gyomrát!
Ne faljon be mindent egyszerre!
Egyen inkább
szép komótosan!
Azt mondta, örül, hogy sokat eszem.
Félreértett.
Azért mondtam, mert ha kedvelünk valakit, azt is szeretjük, ahogy eszik.
Szívem!
Akkor…
miért csaltál meg azzal a gebe modellel?
Semmi baj!
Ne mosolyogj itt nekem!
Undorító.
- Emeljék fel a karjukat, így! - Eresszenek el!
Aztán tegyék le, így!
- Ne mozduljon! - Nem tartozom ide!
Engedjenek el!
Nem vihetnek be oda!
Eresszenek!
Én nem tartozom ide!
- Új beteg? - Engedjenek el!
Két napja túladagolta az alprazámot. A lányának is.
Sürgősségi ellátást kapott.
Korábban szorongási zavarral kezelték.
Szerintem öngyilkos akart lenni a lányával.
Úgy tűnik, meg akarta ölni a lányát, aztán magát is.
Hol van Go-eun?
Hol van a lányom?
A lány szerencsére rögtön kihányta a gyógyszert.
Most PTSD miatt kezelik a gyermekpszichológiai osztályunkon.
Go-eun!
Mi jár a fejedben?
Engedjenek ki!
A férfin délután végeznek pszichiátriai vizsgálatot.
Nézzen rá óránként!
És alaposan ellenőrizze a szíjat, amikor infúziót ad neki!
Rendben.
A felolvasás után a közönség kérdéseire felelsz.
Aztán dedikált példányokat osztogatsz a gyerekeknek.
Még jön egy PR-fotó a kórházi dolgozókkal, és végeztünk is.
Már azt se tudom, hogy a kiadó titkára vagy CEO-ja vagyok-e.
De komolyan.
Engem művészeti vezetőnek vettek fel.
Fogalmam sem volt arról, hogy a csicskásaként kell dolgoznom.
Maga mondta az interjú alatt, hogy bármit megtesz!
Hát, nem tudtam, hogy fizikai munkát fog végeztetni velem.
Amikor felvettem, tudtam, hogy nem valami okos.
Mégis mit tegyek? Rúgjam ki?
Ne!
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
„OK Elmegyógyintézet”?
Terápiára jár, uram?
Micsoda pompás ötlet!
Vedd fel!
- Halló! - Hangosítsd ki!
Halló! Lee úr?
Itt Nam Ju-ri, az OK Elmegyógyintézet ápolónője.
Erre, kérem!
De nehéz elérni magát! Az sms-einkre se válaszol.
Ott van még?
Igen. Kissé elfoglalt vagyok…
Már szóltunk önnek,
hogy kitűztük Ko Dae-hwan műtétének időpontját.
Meddig kell még várnunk
a hozzátartozója jóváhagyására?
Kérem, ezentúl ne térjen ki a hívásaink elől!
Azzal kimondja a halálos ítéletet a betegre.
Ko Dae-hwan.
Halott ember a szememben.
Miért próbálod folyton visszahozni az életbe? Ki vagy te, Jézus?
- Pardon? - Ju-ri!
Ha ennyire ragaszkodsz hozzá, gyere el az aláírásért magad!
Mi a gond? Mi van?
- Mi történt? - Azt akarja, hogy én menjek hozzá.
Elment az esze, vagy mi?
Ha nem épelméjű, itt lenne a helye.
Park asszony!
Hadd lássam a beteg kórtörténetét!
A demenciás beteg a 203-as kórteremben.
Ko Dae-hwan úr?
Kiújult az agydaganata, ezért meg kell műteni.
A hozzátartozóját nem érdekli?
Ő a legrégebbi betegünk.
A hozzátartozója azonban egyszer sem látogatta meg, nem is hívta,
vagyis elhanyagolta a beteget.
Szóval ahelyett, hogy hívogatja a hálátlan hozzátartozót,
mi lenne, ha személyesen keresné fel,
hogy megmenthessük a beteget?
Tessék?
Szükséges ez?
Megteszi, ugye? Tudom, hogy remek szakember.
Ha most elenged, és holnap nem kell bejönnöm,
- akkor felkeresem. - Két nap kell hozzá?
Szöulban lakik a pasija?
Pedig szerintem igen.
Ju-ri, neked van pasid?
Nincs.
Akkor készülök is.
Fogadjunk, hogy van pasija!
Áruló!
Nem hiszem, hogy a lánya meg tudja látogatni önt.
Ne!
Mi a baj?
Ne!
Dögölj meg!
Ha idejön…
MESEOLVASÁS KO MUN-YEONG ÍRÓNŐVEL
Gang-tae!
Igen?
Hallottam, valaki lehányt délután.
- Meg is ütött. - Ne már!
Ezentúl vigyázz magadra!
Kim Seung-cheolt, az elkülönített beteget átviszik a rendőrségre.
Igen, tudom. Az az én feladatom lesz.
Tegnap este együtt vacsorázott a csapat, és fogadást kötöttünk.
Fogadást?
„Miért vált Moon Gang-tae
évente kórházat, ahelyett, hogy megállapodna egynél?”
Megtippeltük a választ.
Első lehetőség:
mert egy fityinged sincs, és üldöznek az uzsorások.
Második lehetőség: nagy zűrbe keveredtél,
és így bujkálsz a zsaruk elől.
Harmadik lehetőség: minden kórházból kirúgnak, mert kikezdesz
a nővérekkel és a betegekkel.
Te melyikre fogadtál?
Hát,
a harmadikra. A nőkre.
Mi a helyes válasz?
A negyedik.
Férfiak.
Gang-tae! Te jó ég!
Jó ez a kávé.
- „Attól még szeretni foglak.” - Attól még szeretni foglak.
- „Szánalmas vagy, mint én.” - Szánalmas vagy, mint én.
- „Nem vagyok az.” - Nem vagyok az.
- „De az vagy.” - De az vagy.
- „Ráadásul árvaként kezelsz!” - Ráadásul árvaként kezelsz!
- „Bár nem vagy az…” - Bár nem vagy az…
- „…úgy viselkedsz.” - …úgy viselkedsz.
KO MUN-YEONG BESTSELLEREI
- „Figyelmetlen vagy…” - Figyelmetlen vagy…
- „…hanyag…” - …hanyag…
- „…és üresfejű. Ezért.” - …és üresfejű. Ezért.
- „De attól még szeretni foglak.” - De attól még szeretni foglak.
- „Tudod, miért?” - Tudod, miért?
- „Mert így döntöttem.” - Mert így döntöttem.
Emellett úgy döntöttem…
„Attól még szeretni foglak.”
Ettél már?
Igen, ccsamppongot.
Már megint? Elég a sok tésztából!
Tegnap vittem neked köretet.
- Mit csinálsz? - Rajzolok.
Megint telerajzolod annak a nőnek a könyvét.
Nem „annak a nőnek” a könyvét. Ko Mun-yeong írónőét.
Igen, Ko Mun-yeongét.
Ma ellátogat a kórházunkba.
Felolvas a könyvéből a gyerekeknek.
Sang-tae!
Odamegyek. Máris indulok!
A kék busszal megyek, a 243-assal,
és Jayangnál átszállok az 5413-asra,
- a zöld buszra. - Sang-tae! Ne, várj!
A Myungsung Egyetem Orvosi Központjánál szállj le, és…
Moon Sang-tae!
Három nagy levegő!
Jól figyelj!
Hiába sietsz, akkor sem érsz ide időben.
És csak a gyerekosztály betegeinek szól a műsor.
De te már nem vagy gyerek, ugye?
Moon Sang-tae, 35 éves. Született 1984-ben, a patkány évében.
Kisfiús az arcom, de azért nem vagyok gyerek.
Pontosan. Felnőtt vagy.
De megpróbálok autogramot szerezni neked.
A találkozó csak egyszeri lenne, de az autogramja megmegmarad.
Na, szerinted melyik a jobb?
Az autogramja.
Őt szereted jobban, vagy engem?
Halló! Sang-tae!
Nem akartam elrontani a kedvét a nagy esemény előtt.
Ezért maradtam csendben.
Úgy terveztem, majd a felolvasás után
meggyőzöm, és beviszem hozzá.
Fenébe! Ezt elcsesztem.
Rossz előérzetem van.
Miért gyűlöli ennyire az apját Ko kisasszony?
Saját magán kívül mindenkit gyűlöl.
Ne kérdezze, miért! Ilyennek született.
Ha hosszú életre vágyik, maradjon csendben!
Egek, hol a fenében van már? Mindjárt kezdődik.
MYUNGSUNG EGYETEM ORVOSI KÖZPONT
TILOS A DOHÁNYZÁS
Elnézést!
- Megtenné… - Nincs több cigim.
Nem kérni akartam. Eloltaná?
Most gyújtottam rá.
Itt tilos a dohányzás. Oltsa el!
Maga hisz a végzetben?
- Tessék? - Jól hallotta.
De kit izgat, hogy van-e végzet?
Ha valaki épp akkor tűnik fel, amikor szükség van rá,
azt nevezhetjük végzetnek.
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
Hú, de hangos volt!
Valósághű, ugye? A színjátszáshoz is ért.
„A fiú újabb borzalmas rémálomból ébredt fel.
A rossz emlékek, melyeket el akart felejteni,
minden éjjel visszatértek az álmaiban,
és szüntelenül kísértették őt.
A fiú félt elaludni.
Ezért egy nap elment a boszorkányhoz, és így könyörgött hozzá:
‘Kérlek, szabadíts meg a rossz emlékektől,
hogy sose legyen többé rémálmom!
Akkor bármit megteszek, amit csak kérsz.‘”
Go-eun!
- Go-eun! - Te jó ég, mi ütött magába?
Hol van Go-eun?
Go-eun!
Go-eun… Hol van Go-eun?
Sirály 777. Ismétlem, Sirály 777.
FEDŐKÓD AZ OLYAN PÁCIENSEKRE,
AKIK ELMEGYÓGYINTÉZETBEN KISZÖKNEK A TEREMBŐL
Jó napot!
Feküdjenek a hasukra!
Próbáljuk újra!
- Ez komoly? - Bocs!
Panaszkodott, ezért levettem róla.
Nálad van a szíj?
Jaj, ottfelejtettem!
Nézzenek jobbra, és fogják meg a karjukat!
Próbáljuk meg még egyszer!
„Teltek az évek, és a fiúból felnőtt lett.
- Már nem voltak rémálmai.” - Go-eun!
„De valamiért egyáltalán nem volt boldog.”
- Go-eun! - Mi a baj?
- Mi folyik itt? - Go-eun!
Go-eun!
Mégis mit művel maga?
„Egy éjjel vérhold virított az égen,
és újra megjelent a boszorkány,
hogy behajtsa a férfi tartozását a kívánsága teljesítéséért.
A férfi bosszúsan kiáltott rá:
‘Eltűntek a rossz emlékeim.
Miért vagyok
mégis olyan boldogtalan?‘
A boszorkány a megállapodásuk szerint elragadta a lelkét,
és így felelt…”
- Mi folyik itt? - Anya!
Mi a fene történik itt?
Előre nem látott körülmények miatt sajnos be kell fejeznünk itt a műsort.
Kérem, a kórházi dolgozók vigyék vissza a gyerekeket
- a gyermekosztályra! - Egek!
- Mi folyik itt? - Go-eun!
Go-eun!
- Még nincs vége. - Go-eun!
Még nincs vége!
- Menjünk! - Tovább!
- A fenébe! - Jaj!
- Anya! - Félek, anya!
Jól van, menjünk!
Halló!
A francba!
Menjenek felfelé!
- Hékás! - Menjünk fel!
Egy pillanat!
Go-eun! Te jó ég, Go-eun…
Gyere apuval!
- Hogy állíthatta le a műsort? - Ne!
- Épp a műsor fénypontja előtt! - Kérem…
Hát illik ilyenkor félbeszakítani?
- Minden oké. Semmi baj. - Ne, megijesztesz!
Vissza a gyerekekkel!
Gyere, menjünk!
Már csak pár sor van hátra,
utána elmehetnek.
- Evakuálnunk kell… - Siessen!
Ne légy ilyen, apa!
Félek.
Jól figyelj rám!
Ha itt elkapnak, engem elmegyógyintézetbe zárnak,
téged árvaházba küldenek.
Kibírnád, ha sose látnád többé az aput?
Élni szeretnék. Nem akarok meghalni!
Már mondtam.
A gyerekek nem boldogulnak egyedül.
Ha elválasztanának minket,
jobb, ha inkább meghalunk együtt.
Mi a…
Mekkora baromság!
Rég találkoztam már ilyen hitvány alakkal.
Az arca is milyen sunyi!
Ki maga? Meg akar halni?
Miért, ölt már embert?
Nem boldogul az életben,
és még ahhoz is gyáva, hogy egyedül haljon meg.
Ezért próbálja maga elé tessékelni a gyereket.
Mi van?
Ne legyen már ekkora lúzer! Gyerünk, haljon meg egyedül!
Te szemét kurva!
Kés…
Hé!
Te rohadt…
- Jól vagy? - Az apukám…
Hé! Hogy mered beleütni az orrod a dolgomba?
Ő az én lányom.
Megölhetem, ha akarom. Bármit megtehetek vele!
Fojts meg! Fojtogass erősebben, te hülye!
Te elmebeteg!
Dögölj meg!
Nem tart sokáig.
Csak egy pillanat, és máris vége.
Dögölj már meg!
- Pusztulj el! - Kim Seung-cheol úr!
Hagyj! Szállj le rólam!
Te szemét…
Gyere csak ide!
Eressz el!
Engedj el, te rohadék! Mindenkit megölök!
- Eressz! - Azért teszem ezt, hogy ne essen baja.
Nyugodjon meg!
Mindnyájatokat megölöm…
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
Akkor hát nem a végzet
rendelése volt.
Hálás lennék, ha kimaradna ebből.
Engedje el a kést!
Ez az ember egy páciens.
Nem.
Nem páciens.
Csak egy féreg.
Mi van…
Totál kattant ez a nő.
Gyogyós!
Őrült kurva!
Majdnem meghaltam a lotyó miatt!
Eresszetek el, idióták!
A nőt kapjátok el, ne engem! Ő szorul segítségre!
- Tartsák erősen! - Eresszetek már!
Mondtam, hogy az őrült libát kapjátok el!
- Eresszetek! - Nyugi már!
Talán a kés sérült meg? Miért a kést bugyolálja be?
Ha beszámíthatatlan a pasas, hivatkozhatok önvédelemre.
Csak kis sebet akartam ejteni rajta,
de ön túlreagálta, és megsérült.
Adja ide!
A kezét, ne a kést!
Segítek.
Elárulnék valamit.
Van, aki megérdemli a halált.
De pár tapintatos csodabogár
titokban öli meg őket nekünk.
Ezért tudnak jól aludni éjjel a tudatlan,
mit sem sejtő civilek.
Engem melyik csoportba sorol?
Maga egy tudatlan…
csodabogár.
Nahát!
Magának köszönhetően napról napra egyre jobban varrok.
Ne bántsa magát többet!
Moon úr!
Moon Gang-tae úr!
Igen?
Hol jár az esze?
Végeztünk.
Jó, rendben. Káoszba fulladt a műsor
a beteg miatt, aki megszökött, de fogjuk fel buzz marketingnek!
Na és a késes epizód? Azt hogy magyarázod meg?
Azt mondtad, megsérült egy gondozó.
És ha szétkürtölik a sajtóban?
„Késsel hadonászott egy híres mesekönyvíró.
Harcművészeti témájú regényen dolgozik?” Tele lesznek vele a lapok.
Fizesd le őket! Ahogy szoktad.
És ha nem válik be? Akkor mi lesz?
Belengetek valami mézesmadzagot.
Szállj be!
Menj előre! Még van egy kis dolgom.
Mégis micsoda?
Várj, Mun-yeong!
Megint bajt fog okozni?
ADMIN. VEZETŐ
Egy beteg, akit el kellett volna különíteni,
berontott, és tönkretette a műsort.
Szüntelenül csörögnek a telefonok a hozzátartozók panaszhívásai miatt.
Gyorsan találnunk kell valakit, aki elviszi a balhét.
Ezek szerint én leszek az?
Egy újonc feladata volt a betegszállítás,
így őt nem rúghatom ki.
Az ön aktájában az áll,
hogy az elmúlt tíz évben rengeteg kórházban dolgozott.
Te jó ég, összesen 15-ben!
Egyikben sem volt egy évnél tovább.
Nálunk már tíz hónapja dolgozik,
tehát úgyis hamar elmenne.
MOON GANG-TAE GONDOZÓ
Gang-tae!
Majd azt mondom, egy évig volt itt, hogy végkielégítést kapjon.
Maradjunk ennyiben!
Üdv, én vagyok az.
Szerezze meg nekem a fickó elérhetőségét, aki megsérült Mun-yeong miatt!
Na, mit gondol?
Le kell fizetnem, hogy elhallgattassam.
Hisz ismeri a dörgést.
JAE-SU SÜLT CSIRKÉJE FUTÁRSZOLGÁLAT
Ételt kell kiszállítanom,
de láttam, hogy itt gubbaszt valaki,
és felismertelek.
Pattanj fel! Elviszlek.
Te lökött!
Megint lesérültél?
A fenébe!
Hát hiába hívogatom?
Ha vérzett, biztos beperli Mun-yeongot.
NAM JU-RI ÁPOLÓNŐ
Üdv, Nam kisasszony!
Á, értem. Már itt van?
Jó.
A szobaszám…
Egy pillanat!
Szobaszervizt rendeltél?
Ez meg hová tűnt?
Köszi!
Jaj, ne, Alberto! Ne tedd ezt velem!
Ne, Alberto! Ne csináld ezt! Kérlek!
Ne tedd ezt velem, Alberto!
- Basszus! - Mi a gond?
- Fenébe! - Mi van?
Kitartás, Alberto! A francba!
Alberto!
Gyí, te!
Alberto! Baszki! Kérlek, Alberto!
Ne halj meg!
Gang-tae!
Egyedül is boldogulok.
Már biztos vár a testvéred, menj haza taxival!
Nem mondom el másnak, hogy itt hagytál!
Teljesen megértem!
Mert ilyen az igaz, hű barát!
Fogd be, és húzd tovább!
Jó.
MA IS HOSSZÚ VOLT A NAPOD? VIDULJ FEL!
HAMAROSAN TALÁLKOZOL A LÉLEKTÁRSADDAL.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA GYÓGYÍTÓ SZERELEM
De sokat változtál!
Alig ismerek rád! Már nem tűnsz vidékinek.
Majdnem 20 éve, hogy másik iskolába mentem, nem?
De igen.
Csak az aláírásodra van szükség.
Az orvos már biztos felhívott a részletekkel.
Igazából ezt személyesen…
Három órát utaztál,
hogy aláírjam ezt a hülye papírt?
Ilyen kötelességtudó vagy? Vagy csak egy balek?
A kórházunk pszichiátriai klinika,
ezért kell egy másik kórház segítsége a műtéthez.
- Édesapád esetében… - Mondtam már, hogy ő halott.
Árva vagyok. Te is tudod.
De az édesanyád még él…
Már rég bejelentettem, hogy halott.
Mondjak valami érdekeset?
Az apám lelke halott,
de a teste zombiként él tovább.
Anyámnak pedig
évekkel ezelőtt meghalt a teste.
Ám…
a lelke még él.
Akkor kettejük közül ki halott igazán?
Mondd, nővérke, melyikük halott igazán?
Édesapád…
mármint Ko Dae-hwan úr.
Kritikus állapotba kerülhet, ha most nem műtik meg.
A kognitív funkciói…
Még a végén azt hiszik, hogy te vagy a lánya.
Miért is ne? Lehetnél te Ko Dae-hwan lánya.
Én meg az anyukád lánya.
Ha belemész ebbe, aláírom a beleegyezést.
Mit mondasz?
Anyukád jó szakács.
Átmenjek enni, mint a régi szép időkben?
Látom, továbbra se bírod a poénjaimat.
Lehangoló vagy.
Nagyon fel tud húzni.
Őrült egy nő.
Hihetetlen, hogy gyerekkönyveket ír.
Bizarr.
Nem „őrült”.
Csak ilyennek született.
Egek! Most már ránézésre diagnosztizálsz
tíz év elmegyógyintézeti munka után?
Ne spilázd túl!
Nem ártana néha túlspiláznod a dolgokat, te bolond!
Késsel megszúrtak, és kirúgtak az őrültek miatt.
Te meg szó nélkül eljöttél!
- Balhéznod kellett volna. - Az bizony…
jó érzés lett volna,
- de nem kapnék végkielégítést. - Remek.
A bátyádat a suliból rúgták ki, téged meg a munkahelyedről.
Mint két tojás.
Amúgy is ideje volt kilépnem.
Ilyenkor szoktam.
Amikor meleg az éjszakai szellő.
Gondolom,
a lepkék is hamar feltűnnek.
Igaz.
Hogy van Sang-tae? Semmi tünet?
Még semmi.
Akkor merre tovább?
- Egy másik országba? - Van egyáltalán útleveled?
Sang-tae igazán megtanulhatna angolul.
Jae-su!
Ne szólj a bátyámnak!
Téged csak a bátyád érdekel. Kezdem unni.
Irigykedem.
Megijesztettél.
Mi a baj? A fejedet is megütötte az a nő?
Elfelejtettem az autogramot.
- Megígértem a bátyámnak. - Nagyon fejbe verhetett az a nő.
Mit tegyek?
Egek!
KO MUN-YEONG ÍRÓNŐ AUTOGRAMJA
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
Hú, olyan az autogramja, mint egy rakás heroglifa!
Hieroglifa, nem „heroglifa”.
Siess! Sang-tae már vár.
Jó. Kész van.
Nézd!
Nézd meg! Tök hasonló, nem?
Szép munka, Jae-su!
Csendesebben, hé!
- Na, örülsz? - Igen.
Sang-tae örülni fog neki.
Ne mosolyogj így, haver! Undorító.
Az egyik beteg is ezt mondta ma nekem.
Ennyire bosszantó a mosolyom?
Hát nem tudod?
Tényleg nem tudod?
Mit?
Amikor mosolyogsz,
úgy nézel ki, mint Joker.
Szomorú a szemed, a szád meg felfelé görbül, így.
Nézd csak meg a tükörben!
Gyere, menjünk!
Megjöttem, Sang-tae!
Ez…
Ez hamisítvány.
- Nem, ez az ő autogramja… - Hamisítvány.
- Jaj… - Hamisítvány.
- Sang-tae, várj! - Hamisítvány.
- Jaj… Te jó ég! - Hamisítvány.
Hamisítvány. Semmi se igazi belőle.
Hazudtál nekem.
- Sajnálom, Sang-tae! - Hazudtál nekem.
Hazudtál nekem?
- Hazudni rossz. - Sok dolgom volt, így…
Hazudni csúnya dolog. Hazudtál nekem?
Még a kisgyerekek is tudják, hogy hazudni rossz.
- Holnap könyvesbolt? - Hazudtál?
- Még a háromévesek is… - Kéred a dinóenciklopédiát?
- Mit? - Már régóta vágysz arra a könyvre.
- Sang-tae! - Hazudtál?
Miért hazudtál nekem?
- Hazudni csúnya dolog. - Jaj, szegénykém!
Ez az egész Ko Mun-yeong hibája.
Az összes könyvet elégetem! Mi ez?
- Miért enne rémálmokat egy fiú? - Ne!
- Ne csináld! - Mindet elégetem.
- Nem teheted! - Hát pedig…
- Ne! - Ne? Miért ne?
- Az enyémek. Ne tedd ezt! - De, mindet elégetem.
- Halló! - Engedj el!
Lee Sang-in vagyok, a SangSangESang Kiadó vezérigazgatója.
Gyerekkönyveket adunk ki.
Először is őszintén bocsánatot kérek
a sajnálatos incidensért, ami ma ön és az írónő közt történt.
Szívesen beszélnék önnel,
ha sűrű teendői közepette szakítana rám egy kis időt.
Nagyra értékelném,
ha holnap beugrana az irodánkba.
Kérem, ne mondjon nemet!
Nagyon szeretnék találkozni önnel. Kérem!
- Kérem! - Minek neked gyerekkönyv?
Te nem érted a művészetet. A művészet szép dolog.
Én nem értem a művészetet? A művészet…
Nekem a pajzán könyvek jelentik a művészetet.
- Ez… - Tűnj el innen! Menj haza!
- Indulás! - Ugyan már, Sang-tae! Szeretlek.
Hát persze. Tudtam. Lássuk!
Oké.
„Oké”?
Hú, ez nem hangzik jól!
Ma 18,00 körül egy szöuli kórházban
- egy férfit… - Rossz…
- …akit a rendőrségnek adtak volna át… - …előérzetem van.
…mert korábban meg akarta ölni a lányát és önmagát,
holtan találtak az elkülönítőben.
A rendőrség nyomoz a halála ügyében.
A férfi ma jelenetet rendezett egy felolvasáson,
amit a gyermekosztály betegeinek tartottak,
de a biztonsági őrök azonnal leállították.
Milyen szép a szeme!
Elárulnék valamit.
Van, aki megérdemli a halált.
De pár tapintatos csodabogár titokban öli meg őket nekünk.
Ezért tudnak jól aludni éjjel a tudatlan,
mit sem sejtő civilek.
Mi a… Mondtam már, hogy ne nézz le!
Jó, rendben.
- Állítsd le! - Oké, aludj szépen!
JAE-SU NEM JÖHET BE!
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
„A fiú újabb borzalmas rémálomból ébredt fel.
A rossz emlékek, melyeket el akart felejteni,
minden éjjel visszatértek az álmaiban,
és szüntelenül kísértették őt.”
„Teltek az évek, és a fiúból felnőtt lett.
Már nem voltak rémálmai.
De valamiért egyáltalán nem volt boldog.
Egy éjjel vérhold virított az égen,
és újra megjelent a boszorkány,
hogy behajtsa a férfi tartozását a kívánsága teljesítéséért.
A férfi bosszúsan kiáltott rá:
‘Eltűntek a rossz emlékeim. Miért vagyok
mégis olyan boldogtalan?‘
A boszorkány a megállapodásuk szerint elragadta a lelkét,
és így felelt:
‘Kínzó, fájdalmas emlékek.
Emlékek mindarról, amit bánsz.
Arról, hogy bántottál másokat, és bántottak.
Arról, hogy cserben hagytak.
De csak azok lehetnek szenvedélyesebbek, erősebbek és érzelmileg rugalmasak,
akiknek ilyen emlékeket
rejt a szívük.
Csak ők érhetik el a boldogságot.‘”
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
Sose feledd el a mai napot!
Nem tudsz elaludni?
Hol van az apukám?
Minden rendben lesz. Ne aggódj!
El fogja vinni
a rendőrség?
Elmegyógyintézetbe zárják?
Félsz, hogy megint felbukkan, és bántani fog?
Nem fordul elő többször.
Az apu…
Az apu
nem rossz ember.
Csak nincs jól.
Megzavarodott.
Szóval, kérem…
ne hagyja, hogy elvigyék a rendőrök!
Hadd éljek vele!
Az apukámmal akarok élni!
Vele akarok élni.
Hiányzik az apukám!
- „Úgyhogy ne felejtsd el őket!” - Apa!
„Légy úrrá az emlékeiden!
Ha nem leszel úrrá rajtuk,
örökre gyerek maradsz, és nem fejlődik a lelked.”
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
Mi ez? Lepkék…
Ne, a lepkék!
- Mi az? Mi történt? - Lepkék!
- Te jó ég! - Lepkék!
- Mi a baj? - Azok a lepkék…
- Sang-tae! - Lepkék…
Jaj, azok a lepkék…
Lepkék! Azok a lepkék!
- Ne! Sajnálom! - Visszajöttek!
- Ne… - Azok az átkozott lepkék!
Azok a lepkék!
Azt mondták, megölnek. A lepkék meg fognak ölni!
Eljönnek, hogy megöljenek!
- El kell menekülnöm. - Sang-tae!
Nem maradhatok itt. El kell menekülnöm!
Tűnés innen!
Hahó, Gang-tae!
Nincs is költözési szezon. Miért megy el?
Jaj, ezt nem hiszem el!
Gang-tae!
Hónapokra előre kifizetted a bért. Akkor miért…
Jaj, de rám ijesztett!
Maga megint itt aludt, uram?
Akkor szálljon be a vízköltségbe!
Hívja ki a fiatalembert!
Barátok vagyunk. Tényleg ennyivel fiatalabbnak néz ki nálam?
Elég ebből! Hol van Gang-tae?
Ez engem is érdekel.
Hová a fenébe ment ilyen korán?
Moon Gang-tae úr?
Jó napot!
A főnököm már úton van a nyomdából.
Azt mondta, úgy tíz percet késik.
SANGSANGESANG KIADÓ
VEZÉRIGAZGATÓNAK FENNTARTOTT PARKOLÓ
Erre tessék!
Itt várjon, kérem!
Oké.
A KÉZ ÉS AZ ÖRDÖGHAL
ÍRTA: KO MUN-YEONG
A KÉZ ÉS AZ ÖRDÖGHAL
Itt van, emberek! Asztalokat lepucolni!
Összepakolni!
Gyorsan!
Ki ül itt?
A számviteli vezető. Miért?
Ez tetszik.
- Kell nekem. - Vigye csak el!
Amúgy is elvittem volna.
Mi szél hozta, Ko kisasszony?
Ma adják ki a Zombigyereket.
- Hol van Lee úr? - Nos…
Micsoda látvány!
De fess a hétköznapi ruhájában!
Mint egy eszkort, aki zaklat, hogy rendezzem a számlát.
Azt hittem, maga más, de nyilvánvalóan tévedtem.
Mennyit ajánlott önnek?
Ha az udvariasság nem megy, legalább beszéljen világosan!
Nohát, milyen lezserül beszél velem!
Leszúrtam magát.
- És? - Mennyit ajánlott Lee úr
kárpótlásképp,
na meg azért, hogy tartsa a száját?
Gondolom, eddig bevált a módszer.
A szóbeli vigasz mit sem ér.
A pénz a leghatékonyabb.
Nálam ugyan nem!
Akkor mit akar? Szexet?
Az többet ér a pénznél?
Akkor miért jött ide?
Nem pénzért, nem szexért,
de akkor miért?
Azt reméltem,
hogy újra láthatom.
Ezért jöttem el.
A szemét…
szerettem volna újra látni.
A szememet?
A szeme…
emlékeztet egy egykori ismerősömre.
Kire?
Egy csődtömegre,
akinek nincs lelkiismerete.
Egy lányra,
akinek a szeméből…
hiányzott a melegség.
Na és…
félt attól a lánytól?
Épp ellenkezőleg.
Szerettem
őt.
Ennyire izgatott vagy?
„Kedves Sang-tae!
Meghívlak a könyvbemutatómra.”
Klisésen hangzana, hogy a végzet rendelt össze minket.
Azt hittem, a bátyám miatt…
Ne érj a hajamhoz!
…menekülök.
Te gyáva!
Hol van Ko Mun-yeong?
Nem lesz jó vége, ha közel kerül hozzá.
Ne menj!
Légy a biztosítószegem!
Tarts vissza attól, hogy felrobbanjak!
„A fiú újabb borzalmas rémálomból ébredt fel.
A rossz emlékek, melyeket el akart felejteni,
minden éjjel visszatértek az álmaiban,
és szüntelenül kísértették őt.
A fiú félt elaludni.
Ezért egy nap elment a boszorkányhoz, és így könyörgött hozzá:
‘Kérlek, szabadíts meg a rossz emlékektől,
hogy sose legyen többé rémálmom!
Akkor bármit megteszek, amit csak kérsz.‘
Teltek az évek, és a fiúból felnőtt lett.
Már nem voltak rémálmai.
De valamiért
egyáltalán nem volt boldog.
Egy éjjel vérhold virított az égen,
és újra megjelent a boszorkány,
hogy behajtsa a férfi tartozását a kívánsága teljesítéséért.
A férfi bosszúsan kiáltott rá:
‘Eltűntek a rossz emlékeim. Miért vagyok
mégis olyan boldogtalan?‘
A boszorkány a megállapodásuk szerint elragadta a lelkét,
és így felelt:
‘Kínzó, fájdalmas emlékek.
Emlékek mindarról, amit bánsz.
Arról, hogy bántottál másokat, és bántottak.
Arról, hogy cserben hagytak.
De csak azok lehetnek szenvedélyesebbek, erősebbek és érzelmileg rugalmasak,
akiknek ilyen emlékeket
rejt a szívük.
Csak ők érhetik el a boldogságot.
Úgyhogy ne felejtsd el őket!
Légy úrrá az emlékeiden!
Ha nem leszel úrrá rajtuk,
örökre gyerek maradsz, és nem fejlődik a lelked.‘”
A feliratot fordította: Nemesi Nikoletta