‫- סדרה מקורית של NETFLIX -
‫אתה כל כך חם.
‫אני רעבה.
‫- בייטס מוטל ‫חניה -
‫מהלך יפה.
‫קר לך. היכנסי פנימה להתחמם.
‫בסדר. ניכנס. ‫-את תיכנסי.
‫שלום.
‫וואו.
‫אתם ספוגים.
‫ללילה או לפי שעה?
‫ובכן… ‫-איזה חדר תרצו?
‫החדר עם המראה? המעוצב?
‫תלבושות? ‫-לא.
‫אנחנו…
‫בוא רגע.
‫בוא רגע. קדימה.
‫רוצה תוספות? ‫-סליחה?
‫"כיסא אהבה"? מיטה רוטטת?
‫אולי אזיקים? שוט?
‫תקבל עשרה אחוז הנחה על תשלום במזומן.
‫בואי נלך.
‫אולי ג'קוזי? ללא תשלום נוסף. אל תגלה.
‫בואי. נלך. ‫-לא.
‫המקום מוצא חן בעיניי.
‫בואי, אקח אותך הביתה.
‫אני לא רוצה לקפוא. ‫-החדרים שלנו מחוממים היטב.
‫את גרה רחוק? ‫-זה לא קשור.
‫השתגעת? למה לרכוב על אופנוע בגשם שוטף?
‫אז קחי מונית הביתה. ‫-תן לי כסף למונית.
‫היי, אל תגידי לי…
‫נכון. לא הבאתי כלום. גם לא ארנק או טלפון.
‫אז אם לא הייתי אוסף אותך…
‫הייתי הולכת כל הלילה בגשם, ‫כמו איזו משוגעת.
‫את מוכנה לחשוב לפני שאת עושה דברים? ‫את נמהרת וחסרת אחריות.
‫אם היה קורה לך משהו ‫בדרך המרוחקת והחשוכה הזאת?
‫איך את יכולה ללכת ככה לבדך? אין בך פחד.
‫אם יקרה משהו…
‫למה אתה כועס?
‫למי אכפת אם אלך כל הלילה ‫או אם אעשה מופע חשפנות בגשם?
‫למה אתה כועס?
‫דאגת לי?
‫אתה כועס?
‫כואב לך הלב?
‫אני…
‫מוצאת חן בעיניך?
‫אני שואלת כי באמת אין לי מושג.
‫אתה יודע.
‫אז עדיף שלא תתנהגי ‫כאילו את מכירה ומבינה אותי לגמרי.
‫כשאינך יודעת כלום. אל תיסחפי.
‫את ריקה לגמרי מבפנים.
‫את סתם קולנית.
‫כמו פחית ריקה.
‫אני פחית ריקה שלא תדע ‫איך אתה מרגיש כלפיי עד יום מותי.
‫מה אתה מרגיש עכשיו?
‫תגיד לי.
‫למה השתתקת?
‫גם אתה פחית ריקה?
‫אני…
‫תגיד.
‫תגיד לה שאתה אוהב אותה.
‫טוב… ניקח חדר.
‫כל…
‫כל חדר כל עוד הוא נקי וחם.
‫המחיר הוא 50 אלף וון.
‫מה? אין עליך כסף?
‫וטלפון?
‫אפילו מאימא שלי אבקש תשלום מראש.
‫ביי.
‫כנראה יצאת מהבית במהירות.
‫בכזו מהירות שלא חשבת מה אתה עושה.
‫זה בסדר.
‫גברים נוטים לפעול לפי אינסטינקט.
‫לך להתניע את האופנוע.
‫היי.
‫יש מוטל זול במורד הרחוב.
‫אפשר לשלם שם אחרי שעוזבים.
‫תודה. ‫-אין בעיה.
‫- פרשה 5: רפונזל והטירה המקוללת -
‫רדי.
‫הטעם שלו כל כך…
‫יבשי את עצמך במגבת.
‫תן לי בגד משלך. אני לא חובבת דינוזאורים.
‫זה מרתק.
‫המקום הזה עונה על כל צרכיך,
‫אתה יכול לאכול ולישון ולהתפנות כאן.
‫כמו אזור מחייה של בעל חיים.
‫אתה לא מרגיש כמו חיה מבויתת פה?
‫מה? זה היה גס רוח מצידי?
‫לכי להתלבש.
‫איפה אחיך? ‫-למטה.
‫אל תקרא לו. ‫-לא התכוונתי.
‫אני לא רוצה שתהיי בקרבתו. ‫-אתה מקנא?
‫אל תתקרבי לאחי, אף פעם.
‫זו אזהרה? ‫-לא אכפת לי מה תחשבי.
‫פשוט תניחי לו.
‫גם הוא רוצה בזה?
‫אשאל אותו.
‫מה? מה הבעיה?
‫מה זה המבט הזה?
‫מה אומרים פניי? ‫-אתה נאה.
‫לא, הבעת פניי. ‫-אתה נראה גועלי.
‫מה הם אומרים על מצב רוחי, ‫על רגשותיי או על מצבי?
‫לא מעוניינת.
‫תסתכלי טוב בפניהם ונסי ללמוד את רגשותיהם.
‫תלמדי, גם אם את לא מעוניינת.
‫אם את לא אוהבת להרגיש, שנני אותם.
‫לפחות תנסי, אחרת תהיי לבד כל החיים.
‫לא רוצה. למה לי?
‫תעשי את זה בכל מקרה.
‫אני לא אוטיסטית.
‫אני רק קצת… ‫-את גם לא "ילד זומבי".
‫- ילד זומבי -
‫הילד שלא היו לו רגשות, רק רצון לאכול.
‫אבל מה לדעתך הוא רצה? להשביע את רעבונו?
‫או לחוש בחומו של מישהו?
‫מה לדעתך התשובה?
‫מזון? האם רצה רק להשביע את רעבונו?
‫חום.
‫זה מה שרצה באמת. הוא לא רצה רק מזון.
‫רצית להעביר את המסר הזה.
‫אתה טועה. ‫-אני טועה?
‫נכון. אתה טועה. המזון זה מה שחשוב.
‫הוא זומבי, אין לו רגשות.
‫הוא רצה להתמלא, גם אם זה באבריה של אימו.
‫"חום"? שטויות.
‫רק אדם סנטימנטלי כמוך ירגיש רחמים כלפיו.
‫אל תשים מילים בפי.
‫אני רעבה. תן לי משהו לאכול.
‫לפני שאתחיל ללעוס את איבריך.
‫מי מרחם על מי?
‫- לחץ 3 פעמים כדי להוציא שמפו -
‫- סאנג־טה -
‫- אל תצחצח שיניים יותר מ־3 דקות -
‫צבוע.
‫למה הוא שונא אותי?
‫סאנג־טה.
‫תעשה מה שאני אומר, בבקשה!
‫סאנג־טה.
‫אתה עדיין כועס עליי?
‫מצטער שצעקתי עליך קודם.
‫לא אעשה זאת שוב.
‫סליחה.
‫סאנג־טה, בבקשה.
‫זה בטח כואב.
‫אתה תפצע את עצמך.
‫מישהו סטר לי היום.
‫סטרו לי חזק כל כך
‫שהחניכיים שלי דיממו,
‫והשמיעה שלי נפגעה.
‫הפנים שלי נפוחות, ‫אני נראה כמו מר ראש תפוד.
‫מה לעשות? ‫-"מר ראש תפוד"?
‫איפה ראש תפוד? ראש תפוד.
‫הנפיחות ירדה.
‫אני לא מאמין.
‫אתה שקרן. שקרן!
‫שקרן!
‫לא יפה לשקר.
‫זו הונאה. השוטרים יבואו לאסור אותך.
‫פינוקיו רע. גם הנער הרועה.
‫שיקרת לי, אז מגיעה לך נזיפה.
‫מגיעות לך מכות בישבן. ‫תמשיך לשקר כשאתה יודע שזה רע?
‫תענה לי. למה השתתקת?
‫כי אתה יודע שטעית? זה כואב?
‫עוד לא אכלת, נכון?
‫בוא, שב.
‫אתה שמח שחטפת מכות?
‫למה אתה מזמין את זה?
‫אתה עושה את זה בכוונה?
‫קיבלתי מה שהגיע לי.
‫לכל הרוחות.
‫טוב. בואו נאכל.
‫קדימה.
‫לא.
‫מה? מה הבעיה?
‫אכפת לך…
‫אתה מחביא את אשתך איפשהו?
‫לא, זו בעלת הבית שלי בת ה־60.
‫ניחשתי. ברור שהיא טבחית מנוסה.
‫פשוט תאכלי.
‫אני רוצה לגור איתה. היא טבחית מעולה.
‫מה את אוכלת בבית? ‫-אני לא אוכלת.
‫אין לי אימא שתיתן לי לאכול את איבריה.
‫גם אין לי טבחית, בניגוד אליך.
‫לכל הרוחות.
‫- בית חולים פסיכיאטרי או־קיי -
‫למה אתה עומד פה?
‫לא שמעת את זה הרגע?
‫לא.
‫החשמל חזר.
‫שמעתי מישהו מזמזם שיר מהכיוון ההוא.
‫אה, זה.
‫מה "זה" בדיוק?
‫מיס יו סון־היי לא אמרה לך?
‫לפעמים אחרי חצות שומעים רוח מזמזמת שיר
‫בקצה המסדרון בקומה השנייה.
‫שמעתי בבירור.
‫מה? רוח רפאים?
‫היא בטח דיברה שטויות, לא?
‫לא בטוח.
‫מיס יו סונג־ג'יי…
‫מתפרנסת מתקשורת עם רוחות.
‫מה?
‫היא הייתה שמאנית.
‫חכי!
‫כדאי שאכין קפה.
‫לא הבחנתי במשהו יוצא דופן בסבב שלי.
‫אוקיי, תודה.
‫איפה… ‫-הוא שוטף פנים כדי להתעורר.
‫בטוחה?
‫רוצה קפה? ‫-אשמח, תודה.
‫מה מצבו של מר קו דה־ואן?
‫לחץ הדם שלו גבוה עדיין,
‫והוא מתקשה לישון.
‫טוב, אגב…
‫מוקדם יותר בגינה…
‫כן?
‫למה לדעתך הוא עשה זאת לבתו?
‫סיבוכים אחרי ניתוח
‫גורמים לפעמים להתפרצויות אלימות.
‫בבקשה.
‫אולי זה לא הגורם?
‫אז מה כן? את אומרת ‫שהוא תקף אותה במטרה להרוג?
‫לא.
‫לחיות.
‫כלומר, כי הוא לא רצה למות.
‫אם הוא היה תוקפני כל כך כהגנה עצמית…
‫תמותי!
‫מיס נאם.
‫כן?
‫אמרת שאת ומיס קו מון־יונג מכירות.
‫את רוצה
‫שנהיה חברות?
‫אבל ניסית להסתיר זאת,
‫מה שאומר שאתן לא ביחסים טובים.
‫לכי מפה, בבקשה!
‫אז עכשיו,
‫שאלי את עצמך.
‫את לא מסוגלת להפריד ‫את רגשותייך בהקשר של שני אלה?
‫אל תתני להעברה נגדית לעמוד בדרכך.
‫את מקצוענית, לא?
‫- העברה נגדית: ‫מעורבות רגשית בין מטפל למטופל -
‫תזדרז עם זה ובוא לשכב פה.
‫כנראה היית משרת בחיים קודמים.
‫ואני הייתי פילגש.
‫כמה קשה אתה עובד. אתה נראה אש מאחור.
‫התכוונתי, אתה חרוץ־אש.
‫טעות שלי. פליטת פה. ‫-קומי.
‫אתן לך כסף למונית ואת תסעי הביתה.
‫לא, אשן פה.
‫מי אמר שאת יכולה? ‫-אני יכולה לעשות כרצוני.
‫קדימה. קומי. ‫-לא, אשן פה.
‫אגרור אותך החוצה. ‫-לא, אשן פה.
‫לא אמרתי שאת יכולה להישאר לישון. ‫קדימה, קומי.
‫הלבשת אותי והאכלת אותי, עכשיו תן לי לישון.
‫אני לא מגדל תינוקת. די. ‫-עזוב אותי או שאצרח.
‫צאי! ‫-סאנג־טה.
‫היי, חבר! בוא נאכל ארוחת ערב יחד!
‫למה… למה יצאת?
‫מצטער, ג'ה־סו. ‫-אלוהים.
‫למה אתה מזיע?
‫חם מאוד בחדר שלי.
‫כל כך חם. אתה לא מרגיש שחם?
‫יש לך גלי חום או מה?
‫אתה מתנהג משונה מאוד היום.
‫מה הכוונה?
‫חשבתי שתאכל לבד ותהיה עצוב,
‫אז באתי לארח לך לחברה.
‫כבר אכלתי. ‫-כבר? באמת?
‫כן. האוכל שלך יתקרר. לך ותאכל אתה קודם.
‫קדימה. ‫-משהו מוזר מתרחש פה.
‫גם השארת את סאנג־טה למטה.
‫כי אתה היית איתו.
‫מנוול, מה אתה עושה פה לבדך? ‫-היי!
‫ג'ה־סו.
‫אתה משתמש בכוח? ‫-לא.
‫אתה חזק למדי. ‫-לא.
‫אתה יודע מי אני, נכון? ‫-כן, כמובן.
‫כן? ‫-כן, בטח שאני יודע.
‫כדאי שתיזהר. ‫-אוקיי.
‫אהיה למטה. קרא אלי אם צריך. ‫-בסדר.
‫תפתחי.
‫תכניסי אותי.
‫את מוכנה להכניס אותי?
‫בשמחה, אם תיתן לי לישון פה הלילה.
‫תפתחי קודם. ואז… ‫-אתה תגרור אותי החוצה.
‫לא אגרור אותך.
‫מבטיח?
‫כן, אני מבטיח. תפתחי.
‫בסדר.
‫בבקשה, פתחתי.
‫אנחנו נראים כמו רומיאו ויוליה, ‫מביטים כך זה בזו.
‫נכון. האויבים המושבעים ומוכי הגורל
‫שחבל שנפגשו בכלל.
‫לא, הם נועדו זה לזה. זה הגורל.
‫הגורל הטרגי הביא למותם.
‫יודע למה שניהם מתו?
‫כי רק יוליה שתתה את שיקוי השינה.
‫אם היו שותים את השיקוי יחד, לא היו מתים.
‫אז בוא נישן יחד, זה לצד זה.
‫מה… זה לא הגיוני בכלל.
‫תכניסי אותי. ‫-אני ישנה פה הלילה.
‫תפתחי. ‫-תישן לצידי.
‫תפתחי או שאשבור את הדלת.
‫אולי נזמין את אחיך להצטרף אלינו?
‫סאנג־טה!
‫מה? התפוצץ?
‫למה שהצינור יתפוצץ פתאום?
‫שאבוא להעיף מבט…
‫לא, אין צורך. אל תעלה.
‫הלחצת אותי.
‫כנראה זה צינור ישן. ‫-הוא מלוכלך.
‫כדאי שאתקשר מחר לשרברב. ‫-אתה מצטנן לעיתים קרובות?
‫כל הזמן.
‫יש מים בכל מקום.
‫אני אנקה כל הלילה.
‫לא, זה בסדר. רק שמור על סאנג־טה במקומי.
‫בסדר. תודה, ג'ה־סו.
‫כן. היום אתה המועדף עליי.
‫תפתחי.
‫אתה שחקן טוב.
‫למה אתה אח ולא שחקן?
‫השקרים שלך נשמעים אמיתיים.
‫בא לי להאמין להם.
‫אחי…
‫סאנג־טה
‫תמיד מביט בפניי.
‫בעיניים שלי,
‫בגבות שלי,
‫בקצוות פי,
‫ובכל קמט שעל פניי. ‫-הוא כועס.
‫הוא לומד את פניי
‫כדי להבין מה מצב רוחי.
‫גם כשאני סובל מכאב נורא
‫וסובל מאוד,
‫אחי מאמין
‫שאני מאושר,
‫אם אילצתי את עצמי לחייך.
‫אכפת לי רק מה אחי חושב.
‫זה בסדר גם אם זה מזויף.
‫לא קל
‫לחייך.
‫"את לא מדברת בהיגיון." ‫-את לא מדברת בהיגיון.
‫"אתה מקנא עד כדי כך?" ‫-אתה מקנא עד כדי כך?
‫"מה הבעיה שלך?" ‫-מה הבעיה שלך?
‫"זה לא טוב." ‫-זה לא טוב.
‫"אני מכיר אותו." ‫-אני מכיר אותו.
‫"לרוב הוא נחמד." ‫-לרוב הוא נחמד.
‫"אבל הוא משתגע לפעמים." ‫-אבל הוא משתגע לפעמים.
‫"יש לי תחושה רעה היום." ‫-יש לי תחושה רעה היום.
‫אידיוט!
‫אז חייך אליי.
‫אמרת שזה לא קשה. תחייך.
‫לכי לישון. כבר מאוחר.
‫היית ככה גם כילד?
‫ראיתי את התמונה שלך.
‫היית מזייף חיוכים גם בילדותך?
‫לא יודע.
‫לא זוכר.
‫אז מה לגבי האישה ההיא?
‫האישה שחיבבת.
‫אמרת לי שהעיניים שלנו דומות.
‫אתה עדיין חושב עליה?
‫אתה מתגעגע אליה? ‫-לא.
‫אני רוצה לשכוח ממנה.
‫היא בטח הייתה כלבה.
‫לא, ההיפך הוא הנכון.
‫אני הייתי הרע.
‫היא הצילה את חיי,
‫אבל ברחתי.
‫כמו פחדן.
‫ואני בורח
‫מאז.
‫אז למה אספת אותי קודם?
‫רצת אליי במקום לברוח.
‫כן. אני מצטער על כך עכשיו.
‫אבל אני מוכרחה לומר,
‫זה היה מקסים.
‫מה…
‫היי, ג'אנג־טה!
‫מה? מה קורה? מה זה הרעש הזה?
‫תקראו לאחות. אחות! ‫-מה?
‫לעזאזל. ‫-מהר!
‫מה קרה? פרופסור קו!
‫מה הבעיה?
‫אתה שומע אותי?
‫בחיי, הוא קולני.
‫ג'ה־סו, אתה נוחר בטירוף.
‫ג'ה־סו, אתה עד כדי כך עייף?
‫אתה עייף כי אתה בריא, נכון?
‫אתה בסדר, ג'ה־סו? אתה קולני מאוד.
‫אבל ממש.
‫- חרדה, הלם, עצבנות, פחד -
‫- שנאה, רוגז, כעס, קיפוח -
‫בחיי.
‫בתי היקרה, את בטח מותשת.
‫התחת שלך התכווץ בחצי.
‫בסדר. ‫-אקח את זה למעלה.
‫אלוהים.
‫היי.
‫מה את עושה כאן?
‫ברור שאני כאן כל כך מוקדם כי ישנתי כאן.
‫ואת?
‫את מחלקת חלב בנוסף לעבודתך הרגילה?
‫לא, אני גרה כאן.
‫זה הבית שלי.
‫אז,
‫זו את שהצעת
‫שהוא יעבור לבית הזה?
‫נכון, אני הצעתי שהוא יגור כאן
‫וגם סיפרתי לו על בית החולים.
‫אבל זו הייתה החלטה שלו.
‫נשמע שאת אומרת ‫שהוא חזר לסונגג'ין סיטי בגללך.
‫את אוהבת אותו?
‫כן. אמרת לו?
‫זה לא עניינך? ‫-אני אמרתי לו.
‫"אני אוהבת אותך.
‫אני אוהבת אותך!
‫אמרתי שאני אוהבת אותך!"
‫ככה. צעקתי את זה ברגש.
‫אל תשקרי. ‫-זה נכון.
‫הוא לא הפסיק להיצמד אליי, ‫כאילו הוא רוצה ממני משהו,
‫אז נתתי לו מה שהוא רצה.
‫מאוד נדיב מצידך.
‫גנבת שכמוך.
‫מה? ‫-אל תריירי עליו.
‫הוא תמיד היה שלי.
‫כל מה שאת מניחה עליו את עינייך הוא שלך?
‫אם את לא מצליחה לכבוש אותו, ‫את מוכנה להרוס אותו כדי לשים עליו יד.
‫ואז תשחקי בו קצת ותשליכי אותו כשיימאס לך.
‫את קוראת לזה אהבה?
‫זו רק אובססיה
‫ותאווה.
‫כלבה דו פרצופית.
‫את מכפישה אנשים ‫אבל מעמידה פני ביישנית לידם.
‫את נדמית נחמדה, חלשה ותמימה.
‫לכן לא היו לך חברים בבית הספר. ‫את מבינה כעת?
‫חתיכת…
‫מכשפה משוגעת.
‫יש לך משאלת מוות?
‫לכי לעזאזל! ‫-תגידי, לקחת משהו?
‫מה… את צריכה לקחת משהו! ‫-את…
‫עזבי אותי! ‫-את!
‫ברצינות, את מסטולה?
‫היי! ‫-יא חתיכת…
‫לכן תמיד תיכשלי.
‫לכי לעזאזל! ‫-השתגעת?
‫קו מון־יונג!
‫עזבי אותה.
‫עזבי.
‫מה קורה? ‫-מה כל הרעש?
‫מה קורה?
‫רגע, הכלבה התחילה!
‫מספיק.
‫מה? למה אני חוטפת?
‫הכלבה הדו פרצופית התחילה.
‫לא אכפת לי מי התחיל.
‫למה אתה מצדד בה? ‫-מצדד בה?
‫"קו מון־יונג!"
‫צעקת רק את שמי קודם.
‫אל תהיי ילדותית. לכי הביתה.
‫בוא איתי. אתה צריך לצאת מהבית העלוב הזה.
‫אני לא מוכנה להשאיר אותך פה. ‫-אל תתערבי.
‫אני אחליט איפה לגור.
‫ועוד דבר.
‫אני לא רכושך.
‫כמה שמעת?
‫"אני אוהבת אותך.
‫אמרתי שאני אוהבת אותך." מכאן.
‫קחי.
‫אני מחזיר לך כסף
‫תמורת אהבה שהרעפת מתוך סימפטיה.
‫לעזאזל.
‫הכלבה הדו פרצופית.
‫סאנג־טה, חכה!
‫סאנג־טה, אני…
‫אין בעיה בצינורות. ‫שום דבר לא התפוצץ. הכול עובד.
‫שום דבר לא התפוצץ. הכול עובד כרגיל.
‫שום דבר לא התפוצץ
‫לא התפוצץ…
‫סאנג־טה.
‫אני מצטער.
‫שיקרתי.
‫לא יפה לשקר. ‫אם תשקר, השוטרים יבואו לאסור אותך.
‫הבטחת לי שלא תשקר שוב.
‫סאנג־טה, אני מצטער.
‫אני מבטיח שלא אשקר שוב.
‫סלח לי רק הפעם.
‫מיס קו מון־יונג…
‫למה היא לבשה את הבגדים האלה?
‫מה? ‫-חולצת הג'ינס והטי־שירט.
‫"זה הולך עם הכול." קנית אותם בסייל
‫בקניון. הן עלו 9,900 וון ב"אחד פלוס אחד".
‫הם שלך. אני יודע שאלה הבגדים שלך.
‫נתתי לה ללבוש אותם כי ירד גשם אתמול.
‫בגדיה נרטבו לגמרי אז השאלתי לה משלי.
‫מה עם הבגדים שלי? ‫-מה?
‫גם לי יש… גם לי יש בגדים יפים.
‫אשאיל לה משלך בפעם הבאה שהיא תבקר. ‫את החולצה עם הדינוזאורים.
‫את זו עם האולטראזאורוס. ‫היא עלתה 27 אלף וון.
‫זה יקר יותר מ־9,900 וון.
‫אם כי פריט יקר יותר הוא לא בהכרח טוב יותר.
‫בסדר, אוודא שהיא תלבש אותה.
‫אני מבטיח.
‫בסדר?
‫בחייך, סאנג־טה.
‫קומי ותאכלי משהו.
‫את צריכה אנרגיה לכל הבכי הזה.
‫קומי!
‫אני לא רוצה לאכול.
‫זה בגלל הבחורה, נכון?
‫החברה שהיית מביאה למסעדה שניהלתי.
‫היא לא הייתה חברה שלי.
‫היא תלשה לך הרבה שיער?
‫הפסדת?
‫לכן את בוכה?
‫קו מון־יונג…
‫הוא קרא רק בשמה.
‫הוא נעץ בה מבט ובכלל לא הסתכל אליי.
‫הוא תמיד מדבר אליי בנימוס,
‫אבל איתה הוא מדבר בנינוחות.
‫בגלל זה את בוכה?
‫הוא קרוב יותר אליי.
‫למה הוא קורא לי "ג'ו־רי" ברשמיות
‫ולמה לה…
‫למה הוא קורא לה בשמה המלא?
‫והבגדים. קנינו אותם יחד ב"אחד פלוס אחד".
‫אני לא מאמינה שהוא נתן לה ללבוש אותם.
‫והיא ישנה בחדרו…
‫איך הוא נתן לה לישון בחדרו.
‫הוא אמר שנוצר מצב שכזה…
‫את יודעת שגאנג־טה לא יעשה שטויות עם בחורה
‫בחדר שלו, מאחורי גבו של אחיו.
‫אל תדאגי. את תקבלי הזדמנות.
‫אימא, איך ידעת?
‫מה? שאת דלוקה על גאנג־טה?
‫כל השכונה יודעת. בבקשה, תאכלי.
‫למה לשמור הכול בפנים?
‫עכשיו כשזה קרה, את צריכה לומר לו.
‫ואם ידחה אותי? ‫-תתעקשי.
‫ואם יברח?
‫תסעי אחריו עד קצה העולם.
‫גם אני נלחמתי כדי להביא אותך לעולם.
‫בבקשה.
‫אבל אני מוכרחה לומר, ‫מון־יונג הפכה לבחורה יפהפייה.
‫יפהפייה בתחת שלי!
‫היא לא יפה.
‫- מרחצאות סונגג'ין סיטי החדשות -
‫היי, אתה מוכן לענות?
‫בחיי.
‫הלו? ‫-מר לי.
‫הסתבכנו. ‫-תקשיבי.
‫אמרתי לך ששום דבר לא חשוב בעיניי ‫אלא אם זה עניין של חיים או מוות.
‫כולנו עומדים למות.
‫מה?
‫וכשקוראים ספר של מישהו,
‫אפשר ממש לראות איך הסופר חושב ומרגיש.
‫אז אתה בטח יודע מה אני עומדת לעשות עכשיו.
‫אבל גם אני יכולה לפגוע בך בהינף עט.
‫שלום.
‫הוא נותח עקב דימום במוח
‫והתעורר אחרי יומיים.
‫אין פלא ש"המחבל המתאבד" היה שקט לאחרונה.
‫אדוני, תראה רגע משהו.
‫הוא מבקש פיצוי נכבד.
‫אם לא נפצה אותו,
‫מיס קו תיכנס לכלא או שהקריירה שלה תיהרס.
‫מה נעשה?
‫תבדקי כמה מזומן יש לנו…
‫בעצם עזבי. ‫קראי למנהל החשבונות להצטרף אלינו.
‫המנהל התפטר לא מזמן והוא לא עונה לטלפונים.
‫למה לא סיפרת לי קודם?
‫לא שאלת.
‫אדוני, בית הדפוס ומחסן ההפצה
‫מתקשרים כל הזמן בגלל החוב שלנו.
‫אדוני, איך הלך בסונגג'ין סיטי?
‫היא עובדת על ספרה הבא, נכון? ‫-נהיה בסדר, נכון?
‫מר לי! ‫-מר לי!
‫אדוני, תתעורר! ‫-מר לי!
‫מר לי! ‫-מר לי!
‫אלוהים, מר לי! ‫-אדוני.
‫מר לי.
‫אתה בסדר, אדוני? ‫-תהיו בשקט רגע. חכו.
‫תנו לי דקה.
‫אלוהים, אין מצב.
‫סונג־ג'יי.
‫כן?
‫את מטיילת?
‫כן.
‫עמדתי בראש מועדון טיולים.
‫- סגור -
‫שכבת איתה?
‫אתם יחד?
‫אתה אוהב את המטורפת הזאת?
‫אתה כבר שיכור?
‫אז למה רכבת אליה על אלברטו בגשם השוטף?
‫למה לקחת אותה הביתה ‫אם אתה אפילו לא מחבב אותה?
‫למה להאכיל ולהלין אותה?
‫מתוך צדקה? אתה דתי?
‫הבירה מעט תפלה.
‫גאנג־טה, אל תעשה משהו לא אופייני.
‫אתה תמות בדלי ימיך. ‫-בדמי ימיך, אתה מתכוון.
‫לא משנה, תיזהר.
‫כבר שכחת?
‫היא פגעה בך בסכין בפעם הראשונה שנפגשתם.
‫נכון.
‫אלוהים, אתה מעלה זיכרונות? נהנית מזה?
‫על מה אתה מדבר? ‫-היי.
‫משוגעים לא פועלים בהיגיון.
‫הם נהיים מפלצות ברגע שהם מאבדים את זה.
‫שהצלקת תהיה תזכורת.
‫בפעם הבאה אולי זו לא תהיה היד. אלוהים…
‫אולי היא תכוון לצוואר.
‫אתה צודק.
‫עדיף שלא אתראה איתה, נכון?
‫כמובן. שמור מרחק.
‫כדאי שלא אתקרב אליה.
‫בדיוק. אל תתקרב אליה.
‫אבל העניין הוא, ג'ה־סו,
‫שנהייתי שכחן לאחרונה.
‫מה אתה שוכח? ‫-הכול.
‫את הצלקות שלי.
‫את הפרפרים.
‫אפילו את סאנג־טה.
‫לפעמים אני שוכח מכל זה.
‫אז…
‫טוב שאתה מזכיר לי את זה
‫מדי פעם
‫ועוזר לי להתעשת.
‫אוקיי.
‫הבנתי. אז תפסיק לחייך כך.
‫למה?
‫אני נראה כמו הג'וקר? ‫-לא.
‫אתה נראה כמו "צ'אקי".
‫- לא סגור -
‫אני מחזיר לך כסף
‫תמורת אהבה שהרעפת מתוך סימפטיה.
‫זה יספיק למונית.
‫לעזאזל.
‫הוא נתן לי את הכסף כדי להיפטר ממני?
‫אני שווה רק 30 אלף וון?
‫הוא חי כמו קבצן.
‫הקמצן האידיוט הזה! איך הוא מעז?
‫לעזאזל.
‫קמצן אידיוט!
‫הקמצן האידיוט.
‫קמצן אידיוט.
‫אלוהים.
‫למה הוא כזה לא יציב? זה מבלבל.
‫יש לו פיצול אישיות או מה?
‫סאנג־טה, אתה ישן?
‫סאנג־טה, את מי אתה מעדיף? ‫אותי או את קו מון־יונג?
‫אותך.
‫אתה הכול בשבילי.
‫מי זה?
‫מון־יונג.
‫הלך עלינו.
‫למה היא פה?
‫אני פה
‫כי מר לי גרם לי להגיע לפה.
‫השתמשתי בפיקדון של משרדי החברה
‫לשלם למחבל המתאבד את הפיצוי שדרש,
‫נתתי לעובדים ‫את המשכורות המעוכבות שלהם ופיצויים,
‫ושילמתי את החובות לכל הספקים שלנו.
‫ועכשיו אני מרושש.
‫אני לא קיבלתי ממך פיצויים.
‫רק קנית לי מזוודה ‫וביקשת שאצטרף אליך למסע עסקים.
‫אתה נוכל? ‫-היי!
‫הבאתי אותך לכאן ‫כדי לקחת אחריות על העתיד שלך.
‫איך תעשה את זה אחרי שתפשוט רגל?
‫עוד לא פשטתי רגל.
‫עדיין יש לי את קו מון־יונג. אני בונה עליה.
‫נכון?
‫צאו.
‫זה מעצבן מאוד.
‫מון־יונג. ‫-למה אני צריכה
‫להציל אותך מהבלגן שנקלעת אליו?
‫היי, בחייך. את הרי יודעת מי גרם לזה…
‫אתה גרמת לכל זה.
‫כן, בדיוק.
‫זה הכול בגלל שאני מנהל כושל.
‫הכול באשמתי. ‫-אידיוט כושל.
‫עכשיו, צאו.
‫מון־יונג, אל תהיי כזאת.
‫הרשי לי רק להישאר לצידך ולפרסם את ספרייך.
‫בפעם האחרונה אפילו הצעת לי לגור איתך.
‫את לא זוכרת?
‫לא ברחת?
‫מישהו אחר נכנס לגור איתי.
‫מי?
‫אין מצב.
‫- בית חולים פסיכיאטרי או־קיי -
‫בחור צעיר.
‫היי, בחור.
‫תודה.
‫שמתי עליך עין בימים האחרונים.
‫והבחנתי שאתה נאה מאוד.
‫גם יש לך גוף יפה ואתה נראה אמין מאוד.
‫- כרטיס עובד -
‫"מון גאנג־טה"?
‫גם השם שלך מוצלח.
‫בן כמה אתה?
‫אני בן 30.
‫מה עושים הוריך?
‫הם מתו.
‫שניהם?
‫אוי.
‫יש לך חברה?
‫לא.
‫אז האחות ההיא דלוקה עליך?
‫סליחה?
‫זה טוב.
‫למה את מתכוונת?
‫אני רוצה להכיר לך מישהי ‫שתהיה מושלמת בשבילך.
‫אין צורך.
‫לא בגלל שהיא הבת שלי.
‫היא באמת משהו מיוחד.
‫תוכל לפגוש אותה אם תבוא לבקר אותי.
‫אחשוב על זה.
‫אני צריך לחזור לעבודה.
‫תגיד לי אם תשנה את דעתך.
‫הם יתאימו מאוד.
‫זה לא זה.
‫לא.
‫זה לא זה.
‫אולי ירוק?
‫ממש לא.
‫זה?
‫אלוהים.
‫ההתחלה זה החלק הכי קשה.
‫אבל אחרי שעושים את הצעד הראשון, ‫ההמשך קל יותר.
‫עכשיו, תראה לי לי למה אתה מסוגל.
‫לא! זה לא טוב!
‫לא!
‫אני מצטער. ‫-למה עשית את זה?
‫אני מצטער. ‫-זה לא יפה.
‫בוא. ‫-לא אעשה את זה שוב.
‫סאנג־טה. ‫-אתה לא יכול לעשות את זה.
‫מנהל בית החולים משוגע בעצמו. לא ככה?
‫למה את שוב בוכה?
‫הבטחת שלא תבכי. ‫-הרסת את זה.
‫א־ריאום. ‫-כי אני מקנאה.
‫גם אני רציתי לשחק תופסת.
‫תחזיקי את ידי. בוא נלך לקחת את התרופה.
‫מגיע לך לחטוף על הראש! ‫-לא!
‫אתה רוצה לחטוף על הראש?
‫מצחיק שיש אנשים שאמורים ללבוש חלוק ‫של מטופלים והם לא לובשים את החלוק.
‫למה עשית את זה? ‫-אל אלוהים.
‫רוצה לחטוף על הראש?
‫מיס קו.
‫איך את מרגישה?
‫תמיד לא טוב. למה קראת לי?
‫שמעתי מה אביך עשה לך. אני מצטער מאוד.
‫לא אתה זה שחנק אותי.
‫נכון, אבל אני ביקשתי ממך ‫להוציא אותו לטיול.
‫אז זו רשלנות רפואית. ‫אי אפשר לפטור את זה בהתנצלות.
‫אז נעשה דבר כזה.
‫את יכולה לחנוק אותי במקום. קדימה.
‫זקן משוגע.
‫רוח רפאים מזמזמת?
‫כן.
‫במקרה את זוכרת באיזו שעה שמעת את זה אמש?
‫לא יודעת.
‫אני אפילו לא יודעת מה התאריך היום.
‫שמעתי את זה בדרך למקלחת.
‫ראית אולי מישהו מחוץ לחדר 203
‫או במסדרון?
‫היא אמרה שזו הייתה רוח רפאים מזמזמת, ‫אז זו כנראה הייתה רוח רפאים.
‫מיס נאם.
‫את ממש מאמינה לקשקושים שלה?
‫אלה לא קשקושים.
‫אני נשבעת שאני שומעת את זה.
‫זה נקרא הזיה שמיעתית. ‫וזו הוכחה שאת משוגעת.
‫היי, אני לא משוגעת.
‫אני בטוחה ששמעת את מה ששמעת.
‫אז את אומרת שאני משוגעת?
‫כשאני עומדת איתך פה ככה
‫אני נזכרת בעבר.
‫זוכר מה אמרת
‫כשבכיתי על הגג אחרי שמטופל סטר לי
‫כשעבדנו בבית החולים יונגרים?
‫"אולי אם תתני לי סטירה תרגישי יותר טוב?"
‫לא חשבתי שבאמת תתני לי סטירה.
‫לא יודעת למה עשיתי את זה.
‫אבל בזכות האירוע הזה התקרבנו מאוד. נכון?
‫לא?
‫אנחנו לא קרובים?
‫ג'ו־רי.
‫רוצה לתת לי שוב סטירה?
‫למה?
‫כי אני חושב שאת תהיי עצובה תיכף.
‫אתה…
‫כבר דוחה אותי?
‫חבל…
‫שתבזבזי עליי רגשות.
‫אני לא ראוי לכך.
‫כי…
‫אתה עוזב ממילא?
‫זה לא חשוב. פשוט…
‫פשוט תן לי להמשיך לאהוב אותך. זה ענייני.
‫עשה לי טובה.
‫אני מקווה
‫שלא תברח
‫כי לא נוח לך איתי.
‫אם כן,
‫ארגיש עלובה מאוד
‫ועצובה.
‫תמשיכו לגור איתנו בבית
‫כל עוד אתם בסונגג'ין סיטי.
‫אימא שלי ממש אוהבת אתכם.
‫ו…
‫וגם סאנג־טה אוהב לגור איתנו.
‫בבקשה עשה זאת למעני.
‫או ג'י־ואנג רע.
‫או ג'י־ואנג.
‫או ג'י־ואנג הוא אדם רע.
‫אולי הוא רופא, אבל הוא רע.
‫או ג'י־ואנג מהיר מאוד. הוא רע.
‫הוא צריך לשפר את נימוסיו. ‫קוריאנים אמורים להיות נחמדים.
‫סאנג־טה.
‫רוצה לבלות איתי? ‫-כן.
‫- הנהלת הבניין -
‫המנוי אינו זמין כעת.
‫אנא השאירו הודעה…
‫כמה שילמת על המכונית?
‫יותר ממיליון וון? שני מיליון?
‫היא עלתה פי מאה או פי אלף יותר.
‫כמה כסף יש לך? את עשירה?
‫אני עשירה ממך פי מאה או פי אלף.
‫אתה כנראה אוהב כסף.
‫כן, אני אוהב כסף.
‫ואני אוהב גם אותך.
‫אני אוהב אותך פי מאה או 12 אלף יותר.
‫אבל לאן אנחנו נוסעים? חשוך.
‫לאן הוא הלך?
‫אני שוב עובדת.
‫אתה מחפש את אחיך?
‫ראית אותו?
‫הוא יצא מוקדם עם מיס קו.
‫מה היא עשתה פה? היא לא מלמדת היום.
‫לא יודע.
‫אני יכול
‫לגעת בך?
‫וואו.
‫מוצא חן בעיניך? ‫-כן.
‫הבית מוצא חן בעיניך? ‫-כן.
‫אתה רוצה לעבור לגור איתי? ‫-כן.
‫אז תחתום פה. ‫-בסדר.
‫- חוזה איור -
‫איפה אחי?
‫הוא איתי.
‫אמרתי לך
‫להתרחק מאחי.
‫העובד יתגורר…
‫העובד יתגורר ב…
‫הסתובבתי איתו מתוך שיעמום. ‫-העובד…
‫רוצה לבוא לאסוף אותו?
‫איפה אתם?
‫אנחנו בטירה המקוללת.
‫אוקיי.
‫אתה יודע איפה זה?
‫כן, אני יודע.
‫איך?
‫כי הייתי שם. ‫-מה?
‫אז כשהצלת אותי,
‫וברחתי ממך.
‫אתה אומר לי
‫שידעת?
‫נתראה עוד מעט.
‫סאנג־טה.
‫רוצה לשמוע מעשייה?
‫כן.
‫לפני זמן רב, עמוק בתוך היער,
‫חיה ילדה קטנה
‫בטירה מקוללת.
‫אימה של הילדה הקטנה תמיד אמרה לה
‫שהיא מיוחדת מכדי
‫לחיות עם שאר האנשים מחוץ לטירה.
‫האם אמרה לבתה
‫שהיא חייבת לגור בטירה.
‫אבל הילדה
‫הרגישה כלואה.
‫אז היא התפללה אל הירח כל יום.
‫"בבקשה,
‫שלח לי נסיך שיציל אותי מכאן.
‫הוא יבוא היום?
‫הוא יבוא מחר?"
‫הילדה הקטנה
‫חיכתה כל יום שהנסיך יגיע.
‫קודם, התנהגתי…
‫לך לעזאזל.
‫- תודה מיוחדת לג'ונג סאנג־הון ‫על הופעת האורח -
‫בוא נגור יחד.
‫זה הבית שלנו עכשיו.
‫זה לא הבית שלנו!
‫זה שלי! לא! זה שלי!
‫גאנג־טה.
‫טיפלת בו יפה עד כה.
‫עכשיו הגיע הזמן שתניח לו לעשות כרצונו.
‫לא, אני נגד הצוות הזה!
‫את עושה בעיות כי את אפילו לא יכולה
‫לשלוט בעצמך. איך תצליחי לטפל בו?
‫סאנג־טה. שמעת את הסיפור על כחול הזקן?
‫תרגום כתוביות: תמר בן יהודה