PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Ko Mun-jong.
Uteč.
- To nic, Ko Mun-jong. - Uteč…
- Uteč. - Byl to jen sen.
Prosím, uteč. Běž!
Zmiz už!
Vypadni.
Táhni pryč.
Dobře, neodejdu.
Proč jsi tady?
- Celou noc jsi měla horečku. - A?
Hrál sis na doktora?
Hlavně nikam nechoď.
Odvezu Sang-tcheho a koupím léky.
Nic jsem neprovedla.
Ta ženská opakovala, že je moje máma,
jen jsem řekla, že ta už je mrtvá.
Dobře.
KAPITOLA 7: ČIPERNÝ PES
Songdžin, Songdžin… Náměstí.
Lékařské centrum Mičchuri.
Songdžin, Songdžin… Náměstí.
Lékařské centrum Mičchuri.
Vstup na turistickou trasu. Most Örjong.
Přestaň už. Běž se umýt, Sang-tche.
Odvezu tě do Če-suovy restaurace. Pojedeme spolu.
Můžu jít sám. Úplně sám.
Já vím.
Ale stejně musím do města.
Dnes nemusíš do nemocnice?
Dneska…
si vezmu volno.
- Nemůžeš to nechat jen tak. - Trochu zpět.
Dobře.
Pacientka si může začít uvědomovat skutečnost,
budeme sledovat její další vývoj.
- Ano, pane. - Ano.
Pane.
Měl byste to probrat i se slečnou Ko Mun-jong.
Nejdřív musíme zjistit, co pacientce řekla.
Určitě řekla něco ve smyslu: „Vaše dcera je mrtvá.“
A tím jí způsobila emoční šok.
Jak by to slečna Koová věděla?
Možná jí to řekl pan Mun.
- Jsou si blízcí. - Ne, nejsou.
Všichni víte, že by nikdy nezveřejnil žádné informace o pacientech.
Od chvíle, kdy k nám začala slečna Koová docházet,
máme problémy v jednom kuse.
Musíme s tím něco udělat.
Ano.
Souhlasím.
Já taky.
Můžete se prosím přestat drbat na hlavě a rozhodnout?
Její hodiny o pohádkách pozastavíme,
než zjistíme, co se doopravdy stalo.
- Dobře. - Dobře.
To má být vše?
Promluvím si s panem Munem.
Dnes nepřišel do práce.
Zavolal, že se u nich něco doma děje.
Opravdu?
Sang-tche, co kdybys dal výpověď
v Če-suově restauraci?
Co jsme se přestěhovali, tak ses ještě nezastavil.
Nástěnné malby v nemocnici
a prodáváš pizzu u Če-sua.
Až začneš pracovat na ilustracích…
Budeš toho mít moc.
To nevadí.
Ano, to nevadí.
Ale když to přeženeš, můžeš onemocnět.
- Bude tě všechno bolet… - Jako pes.
Prosím?
Když jsi nemocný, tak kňučíš jako pes.
Já to nedělám, ale ty ze spaní kňučíš.
Dobrý den.
Co? Tohle dělám?
Zvláštní.
Nejsem nemocný.
Už mám jen jednu práci,
tak se cítím dobře.
Bolí tě u srdce.
„Tvé tělo nelže.
Když ho něco bolí, pláčeš.
Ale srdce je lhář. Mlčí, i když trpí.
A když usneš,
tak začneš fňukat jako pes.“
Tobě se tahle knížka tak líbí?
Jo, Čiperný pes od Ko Mun-jong.
„Napsala Ko Mun-jong.
Bylo nebylo…“
Ještě není otevřeno…
Ty šmejde. Přestěhoval ses a vůbec ses se mnou neporadil.
Myslel sis, že budu…
Haló?
Ano.
Uvidíme se pak.
- Dobře. - Pak? Kdy?
Budu čekat, jo? Hej!
- Ahoj, Če-su. - Sakra!
Bože můj. Ahoj, Sang-tche.
Necítí se dobře.
Kdy to začalo? A jaké má příznaky?
Potřebuju podrobnosti!
Nezvedá mi telefony. Nelíbí se mi to.
- Bál jsem se… - Řeknu jí, aby vám zavolala.
Musím jít.
LÉKÁRNA KUKČIN
On mi prostě zavěsil.
Parchant necitlivá.
Že?
Kdyby byl víc v pohodě, byl by víc sexy.
Je moc upjatej. Škoda.
Ale jinak je přesně můj typ.
Musíš kolem mě každý den chodit po špičkách,
ale při tom jsi úplný tele. Jak to?
Že? Kdyby mi to víc myslelo,
nevěřila bych vám a neskončila tady s vámi.
Promiň.
Moje chyba.
Musím za Mun-jong.
Tady jsou peníze
a dej si někde v kavárně latté.
Mějte se, pane!
Hajzl jeden.
Možná bych se měla dát ke Ko Mun-jong.
Co si člověk neudělá, to nemá.
Mamma mia!
No tak!
PAN I
Jsi po mně, dlouhé vlasy ti sluší.
Nikdy si je neostříhej.
Ale už mě nudí.
Musíš poslouchat maminku, ano?
Odpověz.
Odpověz!
Ano,
mami.
Prosím…
Zachraň mě.
Mun-jong.
Není ti nic?
Chci je ustřihnout,
ale nemůžu.
Co ustřihnout?
Moje máma.
Kvůli té halucinaci už zase
trpíš spánkovou paralýzou?
Od kdy?
Kdy to znovu začalo?
Od prvního dne tady.
Nemůžeš tady zůstat. Odvezu tě hned do Soulu.
Varuju tě. Na nic nesahej.
A teď budu varovat já tebe!
Nesnaž se mě zastavit, když budu muset,
odnesu tě tam v zubech.
Vím, že by tě zničilo,
kdyby se halucinace znovu objevily.
Proto tě tady nemůžu nechat.
Mám špatný pocit už od chvíle,
cos začala o červených střevíčkách a přistěhovala sis toho ošetřovatele.
Vy dva jste se nikdy neměli zaplést…
Znám tě už deset let.
Je mi to jasné.
- Pojď už. - Pusť mě.
Pojď se mnou.
- Pusť mě! - No tak.
Pusť mě. Tohle ti nedaruju.
Jasně, hlavně, když budeš v pořádku.
A proto musíš opustit tenhle dům.
No tak. Jdeme.
- Bože. - Nikam nejdu.
- Pusť se. - Nikam nejdu.
- Pusť se. - Ani se nehnu.
Musíš pryč. Pusť se.
Co to sakra děláte?
Nepleťte se do toho.
Mun-jong a já…
Můžete dát ruku pryč?
No…
Jede se mnou.
Měl byste si sbalit a taky odjet. A rychle!
Pojď, Mun-jong.
Vážně jste mě praštil?
- Vykopni ho už. - Hej.
Proč ze sebe děláš chudinku?
Nemůžete ji násilím odtáhnout proti její vůli.
Prosím?
A teď je řada na mně.
Au, to bolí!
Počkej!
Mun-jong.
Ten chlap o tobě nic neví.
Jen já tě dokážu ochránit a postarat se o tebe.
Mun-jong?
Sakra!
Když tu budeš sama, zamykej se.
- Kdyby… - Myslíš, že mi někdo ublíží?
No tak. Mně? Bylo by to spíš naopak.
Stejně se zamykej.
Říkala jsi, že stačí nedávat pozor
a stanou se hrozné věci.
Vezmi si to.
Kdybych tohle svinstvo měla brát na uklidnění,
už by ze mě byl dávno feťák.
Tohle mi nepomůže.
Tak pojď na čerstvý vzduch.
Líbí se mi tvá léčba.
- Kam chceš jet? - Do motelu.
Na co máš chuť?
Na tebe.
Ty toho nenecháš?
Oukej. Dnes budu poslouchat pana doktora.
Čím mě nasytíš?
Děkuji. Dobrou chuť.
Vypadá to skvěle.
Sang-tche.
Podívej se na mě.
Ne, takhle ne. Musíš říkat: „Pojď sem.“
Když někdo řekne „později“, co vlastně to znamená?
Před smrtí se dočkáš.
Co? Před smrtí?
Jo.
To ne.
Vždyť se známe tak dlouho. To by mi nikdy neudělal.
Jak dlouho? Kolik? Tisíc wonů? Dva tisíce?
Potkal jsem tebe a Kang-tcheho,
když mi bylo sotva 16 let.
Smažené kuře Če-su.
Přesně. Mí rodiče měli fast food
a Kang-tche tam brigádničil a bydlel u nás.
Jsem o rok starší, ale nikdy se ke mně tak nechoval.
Vždycky jsi dostával všechna stehýnka.
Jím jenom stehýnka.
Záviděl jsem ti.
Taky jsem chtěl mít bráchu, jako byl Kang-tche.
Jednou jsem mu řekl: „Ber mě jako bráchu, ty malej šmejde.“
A on na to: „Dalšího nepotřebuju.“
- Já jsem jeho pravý brácha. - V tu chvíli mi to došlo.
„Potřebuje přítele, ne dalšího bráchu.“
Taky potřebuju přítele.
Výborné.
Asi jsem potřebovala jídlo, ne léky.
Probouzí to ve mně sílu. Cítím se mnohem líp.
- Není to hotové. - To nevadí.
Uvnitř hořím.
Nedokážu se ovládat.
Nedokážu utišit hlad.
Vážně jsem jen prázdná plechovka?
Promiň.
Já jsem…
plácal nesmysly.
- Je to pravda. - Ne.
Nejsi prázdná.
Tak co jsem?
No…
Gauner?
Jez, spálí se to.
Určitě víš,
že pak jsem prodával jen kuřata.
Smažená, vařená, stehýnka a dokonce i pařáty.
- Proč jsem to dělal? - Hlavy.
Neprodával jsi jen kuřecí hlavy.
Přesně tak.
- Ty se prodávat nedají. - Máš pravdu.
Nechtěl jsem dělat kuřata, vadil mi ten smrad.
Ale jen tenhle podnik jsem mohl otevřít a zavřít rychle.
Nevěděl jsem, kdy se můj kámoš bude zase stěhovat.
Proto jsem prodával kuřata.
Ale teď je to jiné.
Myslím, že v Songdžinu bych se mohl usadit.
Vzal jsem všechny svoje peníze, k tomu ještě půjčku,
a konečně si otevřel pořádnou restauraci. Už žádný kuře.
Ale on…
Mě opustil.
Proč?
Protože šílenou Ko Mun-jong
má radši než kamaráda, se kterým se zná 15 let.
- Tak to není. - Je to tak!
Je to kvůli mně.
Kang-tche šel za mnou, protože jsem podepsal smlouvu.
Jako jedna plus jedna.
Nevěř Kang-tchemu.
Skončíš jako já.
Jako ty?
Jako pes, co se honil za kuřaty.
Pes?
Pes!
To bylo nahlas, omlouvám se. Bylo to nahlas.
- Dobrý den, pane Mune. - Dobrý den!
Proč nejíš? Celou dobu mě krmíš.
Nemám hlad.
Už jsi měl sex?
- Nikdy? - Co to plácáš?
Přijde mi, že nemáš žádné touhy.
Nechceš nic jíst, mít ani dělat.
Nic tě nezajímá.
- To není pravda. - Tak co tedy?
Jen to dusím v sobě.
Proč?
Ty si děláš, co chceš, ale většina ostatních lidí nemůže.
Nedus to v sobě. Není to tak těžké.
Tvoje pojistka…
Mám ji vytáhnout?
Zajímá mě,
co se stane, až se uvolníš.
Ahoj, Pjol.
Pak Či-hwan často padá z postele,
musíš mu pomoct, když bude chtít v noci na záchod.
O Čcha-jongovi jsem všechno řekla.
Při pochůzkách na něj dávejte oba pozor.
Dobře.
A Kim Čong-mi má deprese…
Vteřinku.
Jak je? Je tu Sang-tche.
Povídá si s někým z vydavatelství Ko Mun-jong.
Štve mě to.
Kdo je to?
To nic.
- Kde jsme skončily? - Pacient Kim Čong-mi.
Bylo to dlouhé vysvětlení.
Shrnu to.
Pokud je Ko Mun-jong múzou pana I Sang-ina,
tak mojí inspirací jste vy.
Vy jste moje múza. To jsem chtěla říct.
Aha.
Proto
jsem přinesla nějaké ilustrace. Prohlédněte si je,
až budete pracovat na knize pro Ko Mun-jong…
- Kam jdete? - Už odcházím.
Je neslušné mluvit o práci
na cizím pracovišti. Úplný nesmysl.
Promluvíme si později.
„Později“ znamená někdy před smrtí.
Če-su, to je pro tebe.
- Ahoj, Sang-tche. - Ahoj!
Co nakreslil?
Psa, který honí kuře.
Proč se procházíme?
Prosím?
Je hezké se projít a kochat se krajinou.
Vyčistíš si hlavu a zvedne ti to náladu.
Myslím jen na to, jak mě bolí nohy a jaká je to ztráta času.
- Takže… - Poneseš mě?
Prosím?
Zajímalo by mě, jestli už jde Sang-tche domů.
Bude v pohodě.
Ne! Bože.
Aby ses soustředil na mě.
Fajn, vrať mi to.
No tak. Vrať mi to.
Nech toho.
Držíš
mě v náručí?
- Ahoj, Ču-ri. - Ahoj.
Ko Mun-jong?
Můj spolubydlící je v ošemetné situaci,
beru mu telefony. Copak je?
Dnes nepřišel do práce.
Vzal si volno, aby mohl být se mnou.
Čau.
Nešel jsi do práce, protože ses o mě bál?
A vzal jsi mě na rande, aby mi bylo líp?
O rande nikdo nemluvil.
Tak co to bylo?
Flirtuješ se mnou? Nebo sonduješ terén?
Čeříš hladinu? Nebo si se mnou hraješ?
Fajn.
Budeme spolu chodit.
„Zmiz.“
- Prosím? - „Zmiz.“
Víš, kolikrát jsi mi to řekla?
I včera v noci. I v ten den.
A co?
Ale včera v noci to znělo jako
prosba, abych neodcházel.
Minule jsem utekl.
Ale dnes…
jsem chtěl zůstat s tebou.
Nic víc.
OBCHOD OH PLUS
Ko Mun-jong, jsi bezcitná ženská.
Celé tělo se mi rozpadá
ze stresu za posledních deset let, kdy jsem se o tebe staral.
Proč jsi dala přednost ošetřovateli, kterého jsi sotva poznala,
a vykopla mě? Proč?
Fajn, jen si spolu žijte až do smrti.
Najdu si tu nejhodnější,
nejmilejší ženskou na světě a…
Kurva!
Uberte trochu, do háje!
Neopětovaná láska je těžká. Vzdávám se!
Nikdy jste neviděl ženskou,
které láska zlomila srdce?
Ahoj, Če-su.
Proč
to nemůžu být já?
Proč ta kráva?
Taky…
umím nadávat.
A taky dokážu…
vyvádět a rozbíjet věci.
Můžu…
se přestat chovat tak mile.
Taky dovedu být…
pořádná mrcha.
Bože, ne. Ne každý musí být mrcha.
Kdo jste?
Proč jste mě přerušil?
Nejsem magor.
Jsem…
ředitel SangSangESang Publishers.
Jmenuji se I Sang-in.
I SANG-IN ŘEDITEL
Takže je to všechno vaše chyba.
Nebrečte.
Vy mě znáte?
Měl jste to Ko Mun-jong vymluvit.
Nepřestěhovala by se sem
a ti dva by se nikdy nepotkali.
A já bych neskončila takhle.
Je to vaše chyba.
Řediteli I Sang-ine.
Jen vaše.
Počkat, ten hlas…
Vy jste…
Haló?
Moje slzy.
Tady Nam Ču-ri, z psychiatrické nemocnice OK.
Vy jste Nam Ču-ri?
Minule jsem utekl.
Ale dnes jsem chtěl zůstat s tebou.
Co je?
Ale nic.
Včera v noci jsem měla noční můru.
Vždycky se točí kolem mé mámy.
A když se probudím,
cítím se mizerně.
Ale dnes…
mi je o něco líp.
PSYCHIATRICKÁ NEMOCNICE OK
Ale proč? Proč?
Proč ruší její hodiny?
Bavily mě, vždycky to byla pořádná facka.
Já věděl, že je zruší.
Byla protivná a dost jsem pochyboval
o jejím duševním zdraví.
- Jsi školní inspektor? - Jsem jen dědek, ty syčáku!
Přestaň mě mlátit do hlavy, jo?
Říkal jsi, že máš facky rád.
Udělala jsem všechny úkoly. Nemůžou to zrušit.
Doufala jsem, že mě konečně pochválí.
Posedl tě démon, který se chce chlubit domácími úkoly?
Proč brečíš tak brzo po ránu? Kazíš mi den.
Proč jsi na A-rum tak ošklivá hned po ránu?
Vy dva…
Chodíte spolu, nebo co?
Pojď A-rum. Kašli na ni.
Myslím, že tohle neskončí dobře.
Už jsi jedl?
Smažené vejce, ředkvičkové kimči, tři párky a dušenou sójovou pastu.
A co teď děláš?
Jen sedím.
Co dělá slečna Koová?
Taky jen sedí.
Prosím?
- Sang-tche. - Ano?
- Pojď se pobavit. - Dobře.
Vstupte.
Prý jste mě včera sháněl.
Ano, chtěl jsem se na něco zeptat.
Má slečna Koová přítele?
To nevím.
Mám syna. Měl jsem ho v pozdním věku.
Chtěl bych jí ho představit.
Nebojte. Je podobný matce, není po mně.
Co říkáte? Mám to udělat?
Proč se mě ptáte?
Protože s ní bydlíte.
Příště musíme přijet zvlášť. Dostaneme se do řečí.
Kdy končíš? Pojedeme domů společně. Počkám.
Máte auto na benzín nebo naftu?
Dělám psychoanalýzu tak dlouho,
že mi stačí podívat se do očí a všechno poznám.
Kde jste včera byl?
Nebylo mi dobře.
Slečně Koové nebylo dobře?
Ano.
Podle Sun Pjol
se Kang Un-dža chovala jako její máma a obtěžovala ji. To je ten důvod?
Přišlo mi, že si slečna Koová
na chvíli myslela, že je to vážně její máma.
VRAŽDA ČARODĚJNICE ZE ZÁPADU NAPSALA: TO HUI-DŽE
Matka slečny Koové
je spisovatelka To Hui-dže.
V den, kdy dokončila poslední díl románové série,
zmizela beze stopy.
Pět let po svém zmizení byla prohlášena za mrtvou.
VRAŽDA ČARODĚJNICE ZE ZÁPADU
Jste vždycky o krok pozadu.
Někteří věří, že stále žije.
Slyšel jsem spoustu fám.
Je stále naživu?
Nenechala by své čtenáře čekat přes 20 let.
Musela vědět, jak moc chtějí znát
konec příběhu Čarodějnice ze Západu.
Vždycky se točí kolem mé mámy.
Pro slečnu Koovou to musel být velký šok. Určitě jí schází.
Možná proto si ji spletla se svou matkou.
Ale co když jí nechybí?
Co když se jí bojí?
POZNÁMKA ZE SEZENÍ KO TE-HWAN
ODPOVÍDÁ KRÁTCE A STRUČNĚ, NEVYHÝBÁ SE OTÁZCE
Moje žena?
Byla inteligentní a elegantní.
Zbožňovala naši dceru.
Možná až moc.
Každou noc jí zpívala
jako ukolébavku „Oh My Darling, Clementine“.
Nevím,
jestli věděla, o čem ta píseň je.
HODINY KO MUN-JONG DOČASNĚ POZASTAVENY
- Slečno Paková. - Ano?
Mrzí tě, že jsou její hodiny pozastaveny?
Ne.
Myslím, že pacienty to mrzí.
Hodiny byly jiné a přišly jim zajímavé.
Pozoruhodné.
Měla byste si přečíst její knihy.
Ne, nelíbily by se mi.
Mám ráda hloupé milostné příběhy a horory.
Odnesu vodu pacientce na samotku.
Dobře. Díky. Dobře se o ni postarej.
Dáte si vodu?
No…
Ohledně vaší dcery.
Chtěla jste, abych se s ní setkal.
Až vás příště navštíví, tak…
Moje dcera…
je mrtvá.
Mami.
Jak se chcete setkat s mrtvolou?
Ani já se s ní neuvidím.
Doktore Kwone!
Sakra.
Doktore Kwone, Kang Un-dža si začíná uvědomovat skutečnost.
Co? Je na samotce.
- Ano. - Jdeme.
Tenhle přehoz…
Je hodně drahý.
Stojí stamiliony wonů.
Za celý život…
jsem nedostala nic tak drahého.
Sotva jsme měli na živobytí.
Ale ona utratila celou výplatu
a koupila mi…
tenhle přehoz
k narozeninám.
Kolik to stojí?
Kolik nul tam je?
Bože. Běž to hned vrátit.
Hrozně mě to rozzlobilo.
Praštila jsem ji po zádech.
Copak si někdo jako já zaslouží tak drahý dárek?
Je mi špatně
z tebe a tvého chování.
Nemám dobrou paměť.
Ale určitě jsem řekla:
„Nepotřebuju tak nedospělou dceru!“
Řekla jsem jí, že nepotřebuju dceru,
jako je ona.
Kdybych tušila, co ji čeká,
nikdy bych…
nic tak ošklivého neřekla.
Nikdy.
- Kang-tche. - Ano?
Musíš zůstat bráškovi po boku až do smrti.
Proto…
ses narodil.
Co mě to popadlo?
Jsem hloupá husa.
Proč jsi tak smutný?
Nemůžu se na tebe začít zlobit.
Měl by sis lehnout.
Če-su.
No?
Myslíš,
že moji mámu mrzí,
jak se ke mně chovala?
Myslíš,
že toho lituje?
To bys chtěl?
Jo.
Ne.
Madam, proč jste byla na Kang-tcheho tak zlá?
Sang-tche nebyl vaše jediné dítě!
Je nemocný, ale stejně!
Proč jste Kang-tcheho nenechala normálně vyrůstat?
Jsi blázen.
Počkejte 60 let.
Až vás tam nahoře potkám, tak…
Co uděláš?
Ach jo.
Všechny matky jsou hříšnice.
Neházej na mámu všechno.
Myslíš, že tehdy bylo snadné vychovat děti bez manžela?
Bože můj.
Já měla jen dceru, ale i tak jsem chtěla občas utéct pryč.
Ale tvoje máma vychovala dva kluky.
A navíc, Sang-tche je výjimečný.
Staral ses o něj, takže určitě víš,
jak těžké to musela mít.
Na nás. Tohle je tam nahoru.
Ty ale vypadáš.
Už je ti líp?
- Stavil se tu Kang-tche. - Proč? Byl sám? Co říkal?
Jestli ho máš tak ráda,
tak proč tě včera v noci přivedl někdo jiný?
Někdo mě přivedl? Vážně?
Víš ty co? Lepší nevědět.
Zapomeň na to. Bude to tak nejlepší.
I SANG-IN ŘEDITEL
Jsem ředitel SangSangESang Publishers.
- Pane I. - Ano?
Musíte to napravit!
Co to do mě vjelo?
Kde jsi? Kdy přijedeš?
Pospěš si. Nudím se.
Proč mě ignoruješ? Děláš si legraci?
POČKRJ.
POKČEJ.
POČKEJ.
Proč jdeš tak pozdě?
- Proč spíš tady? - Říkal jsi, ať počkám, sakra.
Pil jsi?
S kým?
S falešnou mrchou?
Ne, s ní ne.
Pil jsem s Če-suem, synem majitele kuřecí farmy,
a jeho bytnou, kuchařkou, které je přes 60 let.
Seznamoval ses online?
„Seznamoval online.“
Jsi opilý.
Byl jsem opilý,
ale taxikář mi řekl, že sem v noci nejezdí,
protože tu straší a nosí to smůlu.
A že si mám vystoupit.
Šel jsem pěšky a skoro jsem vystřízlivěl.
Tak se ještě napijeme.
Ne, zapomeň na to. Tohle je tak akorát.
Chci pít.
Ne, nemůžeš.
Neumíš se ovládat.
Když se oba opijeme,
bude to špatný.
Proč?
Bojíš se, že se na tebe vrhnu?
- Nepřeháněj. - Ty jsi mě cvrnknul?
A ty jsi mě pořezala.
Když jsi opilý, jsi pohotový.
Chci vytáhnout tvou pojistku.
Zavři oči.
Proč?
Prostě zavři oči.
Takové klišé.
Tady. Otevři oči.
Co je to za blbost?
Chytač nočních můr.
Když s ním budeš spát,
bude sbírat noční můry do košíku
a přes noc je sní.
A ty budeš moct v klidu spát.
Dětinské.
Přinesl jsem ho z domova.
- Býval mého bráchy. - Co? Býval.
Sám jsem ho vyrobil.
Jako ruční výroba asi bude mít cenu.
Jmenuje se Mang-tche.
Neříkej, že se jmenuje Mang-tche, protože ty jsi Kang-tche
a tvůj brácha Sang-tche.
My tři
jsme bratři.
No páni.
Upřímně,
brácha má taky noční můry jako ty.
Trpí nočními můrami…
od smrti naší maminky.
Brácha se trápil,
ale já mu nemohl pomoct.
Zmohl jsem se
jen na tuhle hloupou panenku.
Víš, vlastně je docela roztomilá.
- Chceš ji? - Jo, chci.
Dobře.
Dobrou noc.
Mang-tche.
Sang-tche.
Spíš?
Vážně spíš?
Bože, táhne z tebe alkohol. To mě štve.
Bože, ty… smrdíš. Táhne z tebe alkohol.
Sang-tche, někdy půjdeme na ččamppong do restaurace,
kam jsme chodili s mámou.
- Je u vstupu na trh. - Jo.
Tam jsi ččamppong zbožňoval.
Ne, ty… ty jsi ho zbožňoval.
Ne, ty jsi vždycky…
„Dávají tam chilli papričky a slávky. Chutná to úžasně.
Chci ho jíst každý den, mami.“ To jsi říkal.
Proto nám kupovala ččamppong,
hned jak otevřeli trh.
„Pálí, ale skvěle chutná.“
Sang-tche, ččamppong pálí, ale skvěle chutná.
Proto si ho chci dát znovu.
HARIMGAK
Váš ččamppong.
- Díky. - Za málo.
Tady. Jez.
A co ty, mami?
Nemám hlad.
Jezte.
To… pálí.
- Pálí? Napij se vody. - Pálí.
Pálí.
Bože, to je slejvák.
Nachladíš se. Jsi v pořádku?
Kang-tche, co to děláš?
- Kang-tche, pojď sem, prší. - Kang-tche, pojď sem.
No tak.
Vždyť jsi úplně mokrý.
Půjdeme domů a převlékneš se.
Opatrně.
Kang-tche, půjdeme zase zítra na ččamppong?
„Ččamppong“?
Není sranda shodit pět kilo. Ale já se snažil.
Nepil jsem Colu a jedl rýži. Shodil jsem pět kilo.
Shodil jsem pět kilo. Super.
Musíme… poslouchat maminku.
Musíme poslouchat maminku.
Musíme poslouchat maminku a nezlobit.
Maminka ví všechno.
Maminka ví… Ona ví všechno.
Nenastydni. Nepij Colu.
Chlapče můj.
Moc mě to všechno mrzí.
Sang-tche.
Ano?
Chybí mi máma.
Jo.
Taky chci ččamppong.
Chci ččamppong každý den.
PSYCHIATRICKÁ NEMOCNICE OK
Všichni vás pomlouvají,
že Kang Un-dža zkolabovala kvůli vám.
Ale já vás nikdy nepomlouvala.
Mezi námi, ta ženská není normální.
Pořád nosí přehoz, co dostala od dcery,
a předstírá, že je bohatá.
- Dědek mizernej. Uhni. - Nemyslím…
Slečno Koová.
- Zase mě bouchla. - Sakra.
Do prčic.
Poplach.
Máme problém. Co budeme dělat?
- Co se děje? - Co je?
Můžeš zmlknout?
Ticho.
Chceš rozrušit pacienty?
Dávej pozor na slovo „poplach“.
Je tu slečna Koová. Podle mě neví, že zrušili její hodiny.
Takhle se tvářila a šla za ředitelem.
- Nevolali jste jí? - Nevolala jsi?
Proč ne?
- Co? - Jste si blízcí.
Ne, nejsou!
Počkat. Počkejte chvíli.
Znamená to, že nikdo neřekl slečně Koové,
že zrušili její pohádkové hodiny?
Co je to s vámi?
Zjistila to na nástěnce, bude pěkně vzteklá.
Najdu ji.
V mládí jsem běhal maratony.
Pak jsem dostal infekci do kolene.
Měl jsem si odpočinout, ale běžel jsem další maraton.
Zničil jsem si chrupavku a mám tam kovové šrouby.
Teď trpím i při normální chůzi.
Neudělejte stejnou chybu, nesnažte se utíkat, když nemůžete chodit.
Když jste unavená, odpočiňte si. Když smutná, pobrečte si.
Můžete si odpočinout.
A pak jednou
přijde den, kdy se můžete znovu rozeběhnout.
Vaše dcera vám určitě fandí.
Dědek mizernej. Jak se opovážil?
Tady je.
Sakra. Bere steroidy? Jak to, že je tak rychlej?
Slečno Koová!
Počkej chviličku.
Odvedu vás do pokoje.
Omlouvám se.
Postavila jsem vás do obtížné pozice.
Nejen do obtížné pozice.
Dostala jsem padáka.
Hej.
Jak se spolu vyrovnáme?
Tohle je drahé.
- Chci to. - Ale to je…
Dejte mi to.
Omlouvala jste se. Chci kompenzaci za způsobenou újmu.
Pak by to byla upřímná omluva.
Vrať to.
Nechte si to.
Měla jsem ho dost dlouho.
Díky.
Pane Mune.
Ano?
Konečně se mi ulevilo.
Není ti teplo?
Musíš se v tom potit.
Pro krásu se musí trpět.
Bráška teď v jednom kuse čte tvoji knížku.
Já vím.
Čiperný pes.
„Bylo nebylo
žil pes, který uměl velmi dobře skrývat své city.
Přivázali ho ve stínu stromu.
Stále vrtěl ocasem a usmíval se.
Proto ho pojmenovali ,Čiperný pes‘, protože měl pořád dobrou náladu.
Přes den vždycky dováděl s dětmi z vesnice.
Ale každou noc,
když zůstal sám, tak kňučel a naříkal.
Chtěl přetrhnout provaz
a běhat volně po jarní louce.
Ale nemohl.
Proto každou noc plakal.
Úplně každou noc.
Jednoho dne
se ho jeho vnitřní hlas zeptal,
proč nepřekouše provaz a neuteče pryč?
A Čiperný pes mu odpověděl...“
„Jsem přivázaný tak dlouho,
že už nevím, jak na to.“
Dobrá práce, Mun-jong.
Co jsem udělala?
Pomohla jsi jí se odpoutat.
Skončíš…
stejně jako tvoje matka.
Nemůžeš tomu utéct.
Ne.
Jsem jiná.
Tvoje…
- Tvoje vlasy… - Já…
Přeřízla jsem svůj provaz.
POKOJE 201-208
Hotovo.
Jak vypadám?
Sluší ti to.
SPECIÁLNÍ PODĚKOVÁNÍ ZA CAMEO: PE HE-SUN
Taky si myslím, že mi to sekne.
Jsem jako tvůj bratr.
Dlouhé vlasy vám sluší víc.
Proč se ostříhala? Proč?
Dejte si.
Proč myslíte, že lhala?
V naší nemocnici se děje něco zvláštního.
Ta žena
je mrtvá.
Ale je tady.
Jako bomba a pojistka.
Ty jsi pacient, já jsem náladová.
Vyfotíte nás?
Podle pana I prodám knížku pokaždé, když se usměju na fanouška.
Spisovatel musí jen dobře psát.
Ona není celebrita.
- Žárlíte? - Nebuď směšná.
„Nabídka“?
Ale když všechno rozdám potřebným,
co mi zůstane?
Překlad titulků: Jan Tvrdík