‫- סדרה מקורית של NETFLIX -
‫קו מון־יונג.
‫ברח.
‫זה בסדר, קו מון־יונג. ‫-ברח…
‫ברח בבקשה. לך! ‫-זה היה רק חלום.
‫ברח מפה בבקשה. לך!
‫צא מפה מיד!
‫לך לעזאזל.
‫לך מפה מיד.
‫טוב, לא אעזוב.
‫למה אתה כאן?
‫קדחת כל הלילה. ‫-אז מה?
‫השכבת אותי ושיחקת אותה רופא?
‫תישארי במיטה.
‫אקפיץ את סאנג־טה לעבודה ואקנה תרופות.
‫לא עשיתי שום דבר רע.
‫האישה הזאת דיברה כאילו היא אימי,
‫אז אמרתי לה שאימי מתה. זה הכול.
‫טוב, בסדר.
‫- פרשה 7: הכלב האביבי -
‫סונגג'ין, כיכר סונגג'ין…
‫מרכז רפואי ציבורי מ'יצורי.
‫סונגג'ין, כיכר סונגג'ין…
‫מרכז רפואי ציבורי מיצ'ורי.
‫גישה… גישה לשביל ההליכה. גשר אוריונג.
‫תפסיק לשנן. שטוף פנים, מון סאנג־טה.
‫אקח אותך למסעדה של ג'ה־סו. נצא יחד.
‫אני יכול ללכת לבדי. לבדי.
‫אני יודע.
‫אבל גם אני צריך להגיע לעיר.
‫אתה לא הולך לבית החולים היום?
‫אני מתכוון
‫להבריז מהעבודה היום.
‫את לא יכולה ללכת ככה. ‫-תחזירי קצת לאחור.
‫בסדר.
‫המטופלת עשויה לעבור המרה ולהפסיק להזות.
‫אז נשגיח עליה ונראה מה קורה.
‫כן, המנהל. ‫-כן, המנהל.
‫המנהל.
‫לדעתי אתה אמור לדון בזה גם עם קו מון־יונג.
‫קודם נברר מה היא אמרה למטופלת.
‫היא בטח אמרה משהו בסגנון, "הבת שלך מתה".
‫והיא התעלפה מעוצמת הצער.
‫איך למיס קו נודע מזה?
‫אולי מר מון סיפר לה.
‫הם קרובים, הרי. ‫-לא נכון.
‫אתם יודעים שהוא ‫לא יסגיר מידע חסוי על מטופל.
‫בכל מקרה, יש לנו בעיות רבות
‫מאז שמיס קו התחילה להגיע לבית החולים.
‫צריך לעשות משהו בעניין.
‫כן.
‫אני מסכים.
‫גם אני.
‫אתה מוכן להפסיק להפיל קשקשים ‫ולהגיע להחלטה?
‫בואו נפסיק את שיעורי האגדות שלה
‫עד שנגלה מה באמת קרה.
‫בסדר. ‫-בסדר.
‫זהו?
‫אמרי למר מון שאני אדבר איתו.
‫הוא לא הגיע היום.
‫הוא התקשר ואמר שיש איזה עניין משפחתי.
‫באמת?
‫סאנג־טה, אולי תתפטר מהעבודה
‫במסעדה של ג'ה־סו?
‫אתה כל כך עסוק מאז שעברנו לכאן.
‫בציור הקיר בבית החולים
‫ובפיצרייה של ג'ה־סו.
‫כשתתחיל לעבוד על האיורים לספר,
‫תהיה עסוק מדי.
‫לא נורא להיות עסוק.
‫נכון, זה לא נורא.
‫אבל אם תהיה עסוק מדי אתה עלול לחלות.
‫יכאב לך כל הגוף… ‫-כמו כלב.
‫מה?
‫כשחולים, מייללים בלילות כמו כלב.
‫אני לא, אבל אתה תמיד מיילל בשנתך כמו כלב.
‫שלום.
‫מה? באמת?
‫מוזר.
‫אני לא חולה.
‫אני כבר לא עובד בכמה עבודות,
‫כך שאני מרגיש מצוין.
‫זה כי ליבך כואב.
‫"הגוף לא משקר.
‫הוא בוכה כשכואב.
‫אבל הלב שקרן. הוא נשאר שקט כשכואב.
‫ואז, כשאתה ישן,
‫אתה בוכה סוף־סוף ומיילל כמו כלב."
‫אתה אוהב את הספר עד כדי כך?
‫כן, "הכלב האביבי" מאת קו מון־יונג.
‫"סיפור מאת קו מון־יונג.
‫היה היה, לפני זמן רב…"
‫עוד לא פתחנו.
‫אידיוט! עברת לגור איתה בלי לדבר איתי קודם!
‫חשבת שאני ארצה…
‫הלו?
‫כן.
‫נדבר אחר כך.
‫טוב. ‫-אחר כך? מתי?
‫היי! אחכה לך, טוב? היי!
‫היי, ג'ה־סו. ‫-אלי הטוב!
‫לעזאזל. היי, סאנג־טה.
‫היא לא מרגישה טוב.
‫מה אתה אומר. ממתי היא לא מרגישה טוב? ‫מה התסמינים שלה?
‫אני רוצה פרטים!
‫היא לא עונה לטלפון. יש לי תחושה רעה.
‫דאגתי כל הלילה. ‫-אומר לה להתקשר אליך.
‫אני חייב ללכת.
‫- בית מרקחת ג'וקג'ין -
‫אני לא מאמין שהוא ניתק לי.
‫מנוול חסר רגשות.
‫נכון?
‫הוא יהיה מושך יותר כשיירגע קצת.
‫הוא לחוץ מדי. חבל.
‫אבל חיצונית הוא הכי הטיפוס שלי.
‫את צריכה להיות זהירה איתי כל הזמן,
‫אבל את לא אדם מבריק. איך זה הגיוני?
‫נכון? אם הייתי אדם מבריק
‫לא הייתי סומכת עליך ונוסעת איתך עד לפה.
‫מצטער.
‫הכול באשמתי.
‫אני צריך לבקר את מון־יונג.
‫שלמי את החשבון
‫ושתי לאטה או משהו באיזה בית קפה.
‫להתראות, אדוני!
‫מנוול.
‫אולי אני צריך להיות בצד של מון־יונג.
‫מי שרוצה לאכול את הפרי חייב לטפס על העץ.
‫מאמה מיה!
‫בחיי!
‫- מר לי -
‫שיער ארוך הולם אותך כי את דומה לי.
‫לעולם אל תסתפרי קצר.
‫אבל נמאס לי.
‫מוכרחים להקשיב לאימא, נכון?
‫תעני לי.
‫תעני לי!
‫כן,
‫אימא.
‫בבקשה…
‫הצילו!
‫מון־יונג.
‫את בסדר?
‫אני רוצה לחתוך,
‫אבל אני לא מסוגלת.
‫לחתוך?
‫את אימא שלי.
‫חטפת שוב שיתוק שינה
‫בגלל ההזיה הזאת?
‫מתי?
‫מתי זה חזר?
‫ביום שחזרתי לפה.
‫את לא יכולה להישאר פה. אחזיר אותך לסיאול.
‫אני מזהירה אותך. אל תיגע לי בדברים.
‫אז תרשי לי להזהיר גם אותך!
‫אחטיף לך, אם צריך,
‫אז אל תעצרי בעדי.
‫אני יודע שזה יהיה הרסני
‫אם ההזיות האלה ירדפו אותך שוב.
‫אז לא אתן לך להישאר פה בשום אופן.
‫הייתה לי תחושה רעה
‫מאז שדיברת על הנעליים האדומות ‫ועברת לגור פה עם האח הזה.
‫לא טוב שאתם בקשר…
‫אני מכיר אותך עשר שנים.
‫זה ברור לי.
‫בואי. ‫-עזוב!
‫בואי!
‫עזוב! ‫-קדימה.
‫עזוב לי את היד. אתה רוצה למות?
‫בטח, אמות כדי שתוכלי לחיות.
‫ואת מוכרחה לעזוב את הבית הזה כדי לחיות.
‫קדימה. נלך.
‫אלוהים. ‫-אני לא הולכת.
‫עזבי. ‫-אני לא הולכת.
‫עזבי. ‫-לא אזוז מילימטר.
‫את מוכרחה לצאת מפה. שחררי.
‫מה אתה עושה, לכל הרוחות?
‫אל תתערב.
‫מון־יונג ואני…
‫אתה מוכן לעזוב אותי?
‫טוב…
‫אני לוקח אותה.
‫כדאי שגם אתה תארוז ‫את הדברים שלך ותצא מפה. מהר!
‫בואי, מון־יונג.
‫הכית אותי עכשיו?
‫תעיף אותו מפה מיד. ‫-היי.
‫למה את לא עומדת על שלך?
‫לגרור אותה מהבית נגד רצונה זה תקיפה.
‫מה?
‫אתה התחלת אז גם לי מותר, לא?
‫היי, זה כואב!
‫היי, חכה!
‫מון־יונג.
‫היי, הוא לא מכיר אותך ממש!
‫אני היחיד שיכול להגן עלייך ולטפל בך.
‫מון־יונג?
‫לכל הרוחות!
‫- סאנג־סאנג־אי־סאנג הוצאה לאור -
‫שהדלת תהיה נעולה כשאת לבדך.
‫אם מישהו יכול… ‫-אתה חושב שמישהו יפגע בי?
‫בחייך. יותר סביר שאני אפגע בו.
‫בכל זאת, תנעלי.
‫אמרת שדברים מפחידים עלולים לקרות
‫כשמסירים את המגננות.
‫קחי כדור להורדת החום.
‫אם הייתי לוקחת זבל כזה ‫כל פעם שהייתי צריכה להירגע
‫כבר הייתי מכורה.
‫זה לא יצנן אותי.
‫אז צאי לשאוף קצת אוויר.
‫אהבתי את המרשם שלך.
‫לאן את רוצה לנסוע? ‫-למוטל.
‫מה את רוצה לאכול?
‫אותך.
‫את מתכוונת להמשיך בזה?
‫בסדר. אקשיב היום לעצת הרופא.
‫מה תיתן לי לאכול?
‫תודה. בתיאבון.
‫נראה טוב.
‫סאנג־טה.
‫תסתכל עליי.
‫לא, אל תגיד את זה. ‫אתה אמור להגיד "בוא" כשאתה רוצה לקרוא לי.
‫כשמישהו אומר, "אחר כך", מה זה אומר?
‫מתישהו לפני שמתים.
‫מה? לפני שמתים?
‫כן.
‫מה פתאום.
‫אנחנו מכירים זמן רב. הוא לא יעשה לי את זה.
‫כמה זמן? בכמה? אלף וון? אלפיים?
‫הכרתי אותך ואת גאנג־טה
‫כשהייתי בן 16.
‫במסעדה של ג'ה־סו.
‫נכון. להוריי הייתה מסעדת עוף מטוגן
‫וגאנג־טה עבד שם במשרה חלקית וגר איתנו.
‫אני מבוגר ממנו בשנה ‫אבל הוא לא נוהג בי בכבוד.
‫הוא תמיד היה נותן לך את הפולקעס.
‫אני אוכל רק את הפולקעס.
‫קינאתי בך.
‫הייתי רוצה אח קטן כמו גאנג־טה.
‫יום אחד אמרתי לו, ‫"אתה יכול לראות בי אח, אידיוט".
‫והוא ענה, "אני לא צריך עוד אח".
‫אני אחיו האמיתי. ‫-הבנתי את זה אז.
‫"הוא זקוק לחבר, לא לעוד אח."
‫גם אני זקוק לחבר.
‫זה טוב.
‫כנראה הזדקקתי למזון, לא לתרופה.
‫זה עורר אצלי תוקפנות. ‫אני מרגישה הרבה יותר טוב עכשיו.
‫זה עוד לא מוכן. ‫-לא נורא.
‫יש בי חום פנימי גבוה.
‫אני לא יכולה לשלוט בעצמי ליד אוכל.
‫אני רעבה בלי קשר לכמה אכלתי.
‫כי אני פחית ריקה?
‫אני מצטער.
‫דיברתי אז
‫שטויות.
‫אבל זה נכון. ‫-לא.
‫את לא פחית.
‫אז מה אני?
‫טוב…
‫פרחחית?
‫תאכלי. זה יישרף.
‫כפי שבטח ידוע לך,
‫הגשתי רק עוף מאז.
‫מטוגן, מאודה, חמוץ־מתוק, ‫פולקעס ואפילו רגלי תרנגולת.
‫למה עשיתי את זה לדעתך? ‫-ראש תרנגולת.
‫זה החלק היחיד שלא הגשת. ראש תרנגולת.
‫נכון.
‫אי אפשר להגיש ראש תרנגולת. ‫-נכון.
‫לא רציתי למכור עוף. הריח עורר בי בחילה.
‫אבל זה העסק היחיד ‫שיכולתי לפתוח ולסגור במהירות.
‫היות שלא ידעתי מתי חברי יצטרך לעבור שוב,
‫המשכתי למכור עוף.
‫אבל הפעם הרגשתי שמשהו שונה.
‫חשבתי שאולי הוא יישאר בסונגג'ין סיטי.
‫אז משכתי את כל חסכונותיי ‫ואפילו לקחתי הלוואה
‫כדי לפתוח עסק אחר, סוף־סוף. מספיק עם העוף.
‫אבל הוא…
‫הוא עזב אותי.
‫למה?
‫כי הוא אוהב
‫את קו מון־יונג המשוגעת ‫יותר משהוא אוהב אותי, חברו מזה 15 שנה.
‫לא. זו לא הסיבה. ‫-זו הסיבה!
‫אני הסיבה.
‫גאנג־טה בא איתי בגלל ההסכם שחתמתי איתה.
‫זה כמו מבצע "אחד פלוס אחד" בחנות.
‫אל תסמוך מדי על גאנג־טה.
‫עוד תגיע למצבי.
‫למצבך?
‫המצב שהכלב רודף אחרי התרנגולת.
‫כלב?
‫כלב!
‫צעקתי. אני מצטער. צעקתי.
‫שלום מר מון. ‫-שלום!
‫אגב, למה אתה לא אוכל? אתה רק מאכיל אותי.
‫אני לא רעב במיוחד.
‫שכבת פעם עם אישה?
‫לא? ‫-למה את מדברת שטויות פתאום?
‫לא נראה שאתה חושק במשהו בכלל.
‫אתה לא רוצה לאכול או לעשות כלום.
‫אתה תמיד נראה אדיש.
‫אני לא אדיש. ‫-אז מה כן?
‫אני מודחק.
‫למה?
‫את עושה כל מה שאת רוצה, ‫אבל לא כולם יכולים.
‫אל תדחיק. זה לא אמור להיות כל כך קשה.
‫הנצרה שלך…
‫לשלוף אותה?
‫אני סקרנית
‫מה יקרה כשתפסיק להדחיק.
‫היי, ביול.
‫המטופל פארק ג'־ואן ‫נופל ממיטתו לעיתים קרובות,
‫אז תציעי לו עזרה ‫אם יצטרך ללכת לשירותים בלילה.
‫כבר אמרתי למר צ'ה־יונג מה שהוא צריך לדעת.
‫תוודאו שהוא בסדר בסבבים שלכם.
‫אוקיי, הבנתי.
‫ובאשר לדיכאון של המטופל קים ג'ונג־מי…
‫רגע אחד.
‫מה קורה? סאנג־טה פה.
‫הוא מדבר עם העובד מהחברה של קו מון־יונג.
‫זה מרתיח אותי.
‫מי זה?
‫עזבי.
‫איפה היינו? ‫-במטופל קים ג'ונג־מי.
‫זה היה הסבר ארוך.
‫אסכם לך.
‫אם המוזה של מר לי סאנג־אין ‫היא מיס קו מון־יונג,
‫אז בתור ארט דירקטורית, ‫אני מקבלת את השראתי ממך.
‫אתה המוזה שלי. זה מה שאני מנסה להגיד.
‫הבנתי.
‫זו הסיבה
‫שהבאתי כמה איורים שתוכל להתייחס אליהם
‫כשתעבוד על הספר החדש של מיס קו…
‫לאן אתה הולך? ‫-סיימתי להיום.
‫לא יפה לדבר על עבודה שלא קשורה
‫במקום העבודה של מישהו. איזה שטוית.
‫נדבר על זה אחר כך.
‫"אחר כך" זה מתישהו לפני שמתים.
‫ג'ה־סו, זה בשבילך.
‫ביי, סאנג־טה. ‫-ביי!
‫מה הוא צייר?
‫את הכלב שרודף אחרי תרנגולת.
‫למה אנחנו הולכים?
‫מה?
‫נחמד ללכת וליהנות מהנוף.
‫זה עוזר לנקות את הראש ומרומם את הרוח.
‫באמת? אני רק חושבת ‫שרגליי כואבות ושזה בזבוז זמן.
‫אז אולי… ‫-תישא אותי?
‫מה?
‫מעניין אם סאנג־טה בדרך הביתה.
‫הוא בטח מסתדר לבדו.
‫לא! אלוהים.
‫אז עדיף שתתרכז בי.
‫די, תחזירי לי אותו.
‫בחייך. תני לי אותו.
‫תפסיקי.
‫אתה…
‫מחבק אותי עכשיו?
‫היי, ג'ו־רי. ‫היי.
‫קו מון־יונג?
‫שותפי לדירה לא יכול לדבר עכשיו,
‫אז אני עונה לטלפון שלו. מה קורה?
‫הוא לא הגיע לעבודה היום.
‫הוא לקח יום חופש כדי לבלות איתי.
‫ביי.
‫לא הלכת לעבודה כי דאגת לי?
‫והוצאת אותי לדייט כדי להרגיע אותי?
‫מי אמר שזה דייט?
‫אז מה זה?
‫אתה מפלרטט איתי? או מגשש באפלה?
‫בודק את המים? משתעשע בי?
‫בסדר.
‫בוא נצא.
‫"לך לעזאזל."
‫מה? ‫-"לך לעזאזל."
‫יודעת כמה פעמים אמרת לי את זה?
‫אפילו אתמול בלילה. והיום.
‫אז מה?
‫אבל אתמול בלילה זה נשמע
‫כאילו את מתחננת שלא אלך.
‫בפעם הקודמת ברחתי.
‫אבל היום,
‫חשבתי שעליי להישאר איתך.
‫לזה התכוונתי.
‫- מכולת או פלוס -
‫קו מון־יונג, אישה חסרת לב שכמוך.
‫כל אבריי מרקיבים
‫בגלל המתח שכרוך בטיפול בך כל השנים.
‫איך יכולת להתאחד נגדי ‫עם האח הזה שאת בקושי מכירה
‫ולהעיף אותי? איך בדיוק?
‫אין בעיה. מצידי שתחיו יחד באושר ועושר, ‫אידיוטים חסרי לב שכמוכם.
‫אני אמצא לי
‫את האישה הכי מתוקה וטובה בעולם ו…
‫שיט!
‫אתה כל כך קולני, לעזאזל!
‫אהבה נכזבת זה עניין לא נעים.
‫כנראה אף פעם לא ראית אישה
‫שליבה נשבר מאהבה נכזבת.
‫היי, ג'ה־סו.
‫למה
‫לא אני?
‫למה הכלבה הזאת?
‫גם אני
‫יכולה לקלל.
‫וגם אני יכולה
‫לקבל התקפי זעם ולנפץ דברים.
‫אני יכולה
‫להפסיק להיות נחמדה כל הזמן.
‫גם אני יכולה
‫להיות כלבה.
‫ממש לא. לא כל אחת יכולה להיות כלבה.
‫מי אתה?
‫למה קטעת אותי?
‫אני לא איזה הזוי.
‫אני…
‫אני המנכ"ל של הוצאת סאנג־סאנג־אי־סאנג.
‫שמי לי סאנג־אין.
‫- לי סאנג־אין, מנכ"ל -
‫אז הכול באשמתך.
‫אל תבכי.
‫את מכירה אותי?
‫היית צריך לדבר על זה עם מון־יונג.
‫אז היא לא הייתה עוברת לפה,
‫והם לא היו נפגשים בכלל.
‫ואני לא הייתי מגיעה למצב הזה.
‫הכול באשמתך.
‫המנכ"ל לי סאנג־אין.
‫זה הכול באשמתך.
‫רגע אחד, הקול הזה…
‫את…
‫הלו?
‫הדמעות שלי.
‫מר לי, זו נאם ג'ו־רי, ‫אני אחות בבית החולים הפסיכיאטרי.
‫האחות נאם ג'ו־רי?
‫בפעם הקודמת ברחתי.
‫אבל היום חשבתי שאשאר איתך.
‫מה קרה?
‫שום דבר.
‫היה לי חלום רע אתמול.
‫הסיוטים שלי הם תמיד על אימא שלי.
‫וכשאני מקיצה מהחלום
‫אני תמיד מרגישה רע.
‫אבל היום,
‫אני לא מרגישה כל כך רע.
‫- בית חולים פסיכיאטרי או־קיי -
‫אבל למה?
‫למה מפסיקים את השיעורים?
‫אהבתי את השיעורים שלה ‫כי הם מעיפים את הסכך.
‫ידעתי שיפסיקו אותם.
‫תמיד תהיתי אם היא בסדר בראש,
‫והיא תמיד הייתה לא נחמדה.
‫אתה מפקח של משרד החינוך? ‫-אני סתם זקן רב ניסיון, חצוף!
‫אתה מוכן להפסיק להכות אותי בראש?
‫אמרת שאתה אוהב שמעיפים לך את הסכך.
‫הכנתי את כל שיעורי הבית. ‫שלא יפסיקו את השיעורים.
‫הייתי בטוחה שהיא תחמיא לי הפעם.
‫השתלטה עלייך רוח ‫שרוצה להתרברב בהכנת שיעורי בית?
‫למה לבכות ככה על הבוקר? ‫את הורסת לי את היום.
‫למה להגיד דברים מרושעים כאלה ‫לא־ריאום על הבוקר?
‫אתם…
‫אתם זוג או משהו?
‫בואי, א־ריאום. תתעלמי ממנה.
‫הם יעשו צרות במוקדם או במאוחר.
‫אכלת?
‫אכלתי ביצת עין, קימצ'י, ‫שלוש נקניקיות ודוונג'אנג.
‫מה אתה עושה עכשיו?
‫סתם יושב לי.
‫מה שלום מיס קו?
‫גם היא סתם יושבת.
‫מה?
‫סאנג־טה. ‫-כן?
‫בוא נבלה היום. ‫-בסדר.
‫היכנס.
‫אמרו לי שרצית לדבר איתי אתמול.
‫כן, רציתי לשאול אותך משהו.
‫האם למיס קו יש חבר?
‫אני לא יכול לומר בביטחון.
‫יש לי בן. הוא נולד לי בגיל מאוחר, יחסית.
‫הייתי רוצה להכיר ביניהם.
‫אל תדאג. הוא ירש את המראה מאימו, ‫הוא לא דומה לי.
‫מה דעתך? לעשות את זה?
‫למה אתה שואל אותי?
‫כי אתה גר איתה.
‫נגיע בנפרד להבא. ‫אנשים עלולים לקבל רושם מוטעה.
‫מתי תסיים? נלך הביתה יחד, אחכה.
‫המכונית שלך נוסעת על בנזין או דיזל?
‫אני עושה פסיכואנליזה לאנשים כל כך הרבה זמן
‫שאני יודע מה הסיפור שלהם ‫רק מהתבוננות בעיניהם.
‫למה לא הגעת אתמול?
‫לא הרגשתי טוב.
‫אולי מיס קו לא הרגישה טוב?
‫כן.
‫מיס סן ביול אמרה
‫שמיס קאנג יון־ג'ה התנהגה ‫כאילו היא אימה והציקה לה. זו הסיבה?
‫היה נדמה שמיס קו
‫באמת חושבת שהיא אימה לרגע.
‫- רצח המכשפה מהמערב, מאת דו הוי־ג'יי -
‫אימה של מיס קו
‫היא הסופרת, דו הוי־ג'יי.
‫ביום שבו סיימה לכתוב ‫את הספר האחרון בסדרת הרומנים שלה,
‫היא נעלמה ללא זכר.
‫ואז הוכרזה כמתה, חמש שנים אחרי שנעלמה.
‫- רצח המכשפה מהמערב -
‫אתה תמיד מפגר בצעד אחד.
‫יש שהאמינו שהיא עדיין בחיים.
‫היו הרבה שמועות.
‫אולי היא עדיין בחיים?
‫אז היא לא הייתה נותנת למעריצים שלה ‫לחכות עשרים שנה,
‫ביודעה כמה הם משתוקקים
‫לדעת מה קורה למכשפה מהמערב.
‫הסיוטים שלי הם תמיד על אימא שלי.
‫זה בטח היה שוק רציני למיס קו. ‫היא בטח מתגעגעת אליה מאוד.
‫אולי לכן היא חשבה שהאישה היא אימה בטעות.
‫ומה אם אינה מתגעגעת אליה?
‫אולי היא פוחדת ממנה?
‫- סיכום פגישה, שם המטופל: קו דה־ואן -
‫- ענה תשובות קצרות ופשוטות ‫אבל לא ניסה להתחמק -
‫אשתי?
‫היא הייתה אינטליגנטית ואלגנטית מאוד.
‫היא אהבה את הבת שלנו מאוד.
‫אולי יותר מדי.
‫בכל לילה הייתה שרה לה
‫לפני השינה את "קלמנטיין אהובתי".
‫אני תוהה
‫אם ידעה את משמעות השיר.
‫- שיעוריה של קו מון־יונג ‫מופסקים באופן זמני -
‫מיס פארק. ‫-מה העניין?
‫אתה מצטער שהפסיקו את שיעוריה?
‫לא.
‫אני חושב שהמטופלים מצטערים.
‫הם חשבו שהשיעור היה שונה ומעניין.
‫זה מעניין.
‫כדאי לך לקרוא את ספריה אם יש לך זמן.
‫לא אצליח להתחבר לסיפורים האלה.
‫אני אוהבת סיפורי אהבה מטופשים וספרי אימה.
‫אקח מים לחדר ההרגעה.
‫בסדר, תודה. תשגיח היטב על החולה.
‫רוצה קצת מים?
‫ובכן…
‫בעניין בתך.
‫אמרת שאת רוצה להפגיש בינינו.
‫בפעם הבאה שהיא תגיע לבקר אותך…
‫הבת שלי…
‫מתה.
‫אימא.
‫איך אתה מתכוון לפגוש אדם מת?
‫אפילו אני לא יכולה.
‫ד"ר קוון!
‫לעזאזל.
‫ד"ר קוון, למיס קאנג יו־ג'ה יש תסמיני המרה.
‫מה? היא בחדר ההרגעה?
‫כן. ‫-בוא.
‫הצעיף הזה…
‫יקר מאוד.
‫שוויו מאות מיליוני וון.
‫אף פעם בחיים לא קיבלתי
‫משהו יקר כל כך.
‫בקושי שרדנו.
‫אבל היא הוציאה את כל משכורתה
‫על קנייה של
‫הצעיף הזה
‫ליום הולדתי.
‫כמה זה?
‫כמה אפסים יש שם?
‫בחיי! לכי לבקש החזר מיד!
‫כעסתי מאוד.
‫אז הכיתי אותה בחוזקה בגב.
‫לדעתך למישהו מגיע דבר כה יקר?
‫נמאס לי
‫שאת מתנהגת כך.
‫אני לא זוכרת הרבה.
‫אבל זוכרת שאמרתי זאת.
‫"אין לי צורך בבת ילדותית כמוך!"
‫אמרתי לה שאין לי צורך
‫בבת כמוה.
‫אם הייתי יודעת שתמות כך,
‫לא הייתי
‫אומרת דבר כה אכזרי.
‫לעולם.
‫גאנג־טה. ‫-כן?
‫אתה צריך לעמוד לצד אחיך עד יום מותך.
‫זו הסיבה
‫שילדתי אותך.
‫למה, לכל הרוחות, אמרתי לה את זה?
‫אני כה מטומטמת.
‫למה אתה נראה עצוב?
‫אתה מקשה עליי לכעוס.
‫כדאי שתשכב גם אתה.
‫ג'ה־סו.
‫כן?
‫אתה חושב
‫שגם אימא שלי מצטערת
‫על האופן שבו התייחסה אליי?
‫אתה חושב
‫שהיא מתחרטת?
‫זה מה שאתה רוצה?
‫כן.
‫לא.
‫גברתי, למה התאכזרת לגאנג־טה?
‫סאנג־טה לא היה בנך היחיד!
‫הוא אומנם חולה, ועדיין!
‫למה הפלית לרעה את גאנג־טה ‫ולא הנחת לו להתבגר כנער נורמלי?
‫אתה משוגע.
‫חכי 60 שנה.
‫ברגע שניפגש שם למעלה, אני…
‫מה תעשה?
‫אלי הטוב.
‫כל האימהות חוטאות.
‫בכל זאת, אל תכעס על אימא שלך כל כך.
‫אתה חושב שהיה קל לאישה ‫לגדל לבד שני ילדים בימים ההם?
‫אלי הטוב.
‫לי יש בת אחת ‫ואפילו אני רציתי להסתלק לפעמים.
‫אבל אימא שלך גידלה בהצלחה שני בנים.
‫ולא רק זה, אלא שסאנג־טה הוא משהו מיוחד.
‫אתה מטפל באחיך, אז אתה בטח יודע
‫כמה קשה היה לה.
‫לחיים. וזה לחייך, שם למעלה.
‫בחיי, אני לא מאמינה עלייך.
‫איך את מרגישה עכשיו?
‫גאנג־טה קפץ לרגע והלך עכשיו. ‫-למה? הוא היה לבד? מה הוא אמר?
‫אם את אוהבת אותו כל כך
‫למה חזרת הביתה על גבו של מישהו אחר אתמול?
‫מישהו סחב אותי הביתה? באמת?
‫יודעת מה? עדיף לא לדעת.
‫פשוט אל תטרחי לזכור שום דבר. הכי טוב ככה.
‫- לי סאנג־אין, מנכ"ל -
‫אני המנכ"ל של הוצאת סאנג־סאנג־אי־סאנג.
‫מר לי. ‫-כן?
‫אני רוצה שתסדר את זה!
‫בטח יצאתי מדעתי.
‫איפה אתה? מתי אתה בא?
‫תזדרז ובוא הביתה. משעמם לי.
‫למה אתה מתעלם ממני? אתה רציני?
‫חקי.
‫כחי.
‫חכי.
‫למה איחרת כל כך?
‫למה את ישנה פה? ‫-אמרת לי לחכות, לכל הרוחות.
‫שתית?
‫עם מי?
‫הכלבה הדו־פרצופית?
‫לא.
‫שתיתי עם ג'ה־סו, בנו של בעל חוות עופות,
‫וטבחית בת 60 פלוס.
‫הכרת מישהי אונליין?
‫"מישהי אונליין"?
‫אתה שיכור.
‫הייתי שיכור,
‫אבל נהג המונית אמר ‫שהוא לא מוכן לנסוע לפה בלילה
‫כי הבית הזה מפחיד ומביא מזל רע,
‫וביקש שאצא מהמונית.
‫אז הלכתי עד לכאן ברגל, התפכחתי כמעט לגמרי.
‫אז בוא נמשיך לשתות.
‫לא, עזבי. אני שיכור בדיוק במידה.
‫אני רוצה לשתות.
‫את לא יכולה.
‫את לא עושה דברים במתינות.
‫אם שנינו נשתכר,
‫זה לא ייגמר טוב.
‫למה?
‫אתה חושש שאתחיל איתך?
‫תפסיקי עם זה. ‫-נתת לי מכה?
‫פגעת בי בסכין.
‫יש לך תשובות טובות כשאתה שיכור.
‫אני רוצה לשלוף את הנצרה שלך.
‫עצמי עיניים.
‫למה?
‫פשוט תעצמי אותן.
‫איזה קלישאתי.
‫בבקשה. פתחי את העיניים.
‫מה זה הקשקוש הזה?
‫לוכד סיוטים.
‫אם תשני כשזה בידך,
‫זה יאסוף את הסיוטים שלך
‫ויאכל אותם בלילה.
‫וכך תוכלי לישון כמו שצריך.
‫זה ילדותי.
‫הבאתי את זה מהבית היום.
‫זה היה של אחי. ‫-מה? זה משומש?
‫הכנתי את זה בעצמי.
‫אם זה עבודת יד אז בסדר.
‫שמו של הבחור הוא מאנג־טה.
‫אל תגיד לי שקראת לו מאנג־טה כי אתה גאנג־טה
‫ואחיך הוא סאנג־טה.
‫אנחנו…
‫שלושה אחים.
‫לא ייאמן.
‫למען האמת,
‫גם אחי סובל מסיוטים, כמוך.
‫הוא סובל מסיוטים
‫מאז שאימא שלנו מתה.
‫אחי סבל מאוד,
‫ולא יכולתי לעזור לו.
‫מה שיכולתי לעשות
‫זה להכין לו את הבובה המטופשת הזאת.
‫זה די חמוד, בעצם, עכשיו כשאני מסתכלת.
‫רוצה את זה? ‫-כן, אני רוצה.
‫בסדר.
‫לילה טוב.
‫מאנג־טה.
‫סאנג־טה.
‫אתה ישן?
‫אתה באמת ישן?
‫וואו, אתה מסריח מאלכוהול. אני… ממש מבואס.
‫וואו, אתה מסריח מאלכוהול.
‫סאנג־טה, בוא נאכל ג'מפונג מתישהו
‫במקום הזה שהיינו הולכים אליו עם אימא.
‫בכניסה לשוק. ‫-כן.
‫אהבת מאוד את הג'מפונג שם.
‫לא, אתה אהבת אותו.
‫לא, אתה תמיד…
‫"יש בפנים מולים וצ'ילי. המרק מדהים.
‫אני רוצה את זה כל יום, אימא", אמרת לה.
‫לכן היא הזמינה לנו את הג'מפונג הזה
‫בכל פעם שפתחו את השוק.
‫"הוא חריף אבל טעים."
‫סאנג־טה, הג'מפונג חריף אבל טעים.
‫עכשיו בא לי לאכול את זה שוב.
‫- הרימגק -
‫הג'מפונג הגיע.
‫תודה. ‫-בכיף.
‫בבקשה. תאכל.
‫מה איתך, אימא?
‫אני לא רעבה.
‫תאכלו.
‫זה… זה חריף.
‫זה חריף? שתה מים. ‫-זה חריף.
‫זה חריף.
‫וואו, גשום בטירוף.
‫שלא תצטנן. אתה בסדר?
‫גאנג־טה, מה אתה עושה?
‫גאנג־טה, בוא לכאן. יורד גשם. ‫-גאנג־טה, בוא לכאן.
‫בוא.
‫תראה, אתה ספוג כולך.
‫נלך הביתה להחליף לבגדים יבשים.
‫בזהירות.
‫גאנג־טה, תרצה לאכול ג'מפונג שוב מחר?
‫"ג'מפונג"?
‫קשה להוריד חמישה ק"ג. אבל ניסיתי מאוד.
‫לא שתית קולה ולא אכלתי אורז ‫והורדתי חמישה ק"ג.
‫הורדתי חמישה ק"ג. זה היה מדהים.
‫צריך לשמוע בקולה של אימא.
‫צריך לשמוע בקולה של אימא ‫כדי להיות אדם טוב.
‫אימא שלנו יודעת הכול.
‫אימא שלנו… היא יודעת הכול.
‫שלא תצטנן. אל תשתה קולה.
‫בני האהוב.
‫אני מצטערת על הכול.
‫סאנג־טה.
‫כן?
‫אני מתגעגע לאימא.
‫כן.
‫גם אני רוצה ג'מפונג.
‫אני רוצה ג'מפונג כל יום.
‫- בית חולים פסיכיאטרי או־קיי -
‫כולם מלכלכים עלייך,
‫אומרים שגרמת למיס קאנג יון־ג'ה להתמוטט.
‫אבל אני מעולם לא לכלכתי עלייך.
‫למען האמת, האישה הזאת לא שפויה.
‫היא תמיד לובשת את הצעיף שקיבלה מבתה המתה
‫ומעמידה פני עשירה.
‫קשיש ארור. זוזי. ‫-לא נראה לי ש…
‫מיס קו.
‫היא שוב הרביצה לי. ‫-לעזאזל.
‫אלוהים.
‫מקרה חירום.
‫יש פה מצב בעייתי. מה נעשה?
‫מה העניין? ‫-מה קרה?
‫אתה מוכן להיות בשקט?
‫שקט.
‫אתה מנסה להרגיז את החולים?
‫צריך להשתמש במילה "חירום" בזהירות.
‫מיס קו הגיעה. ‫כנראה כי לא ידעה שבוטל השיעור שלה.
‫היה לה מבט רצחני והיא הלכה למצוא את המנהל.
‫לא הודעת לה? ‫-לא הודעת?
‫למה אתה לא הודעת?
‫מה? ‫-אתם קרובים.
‫לא נכון!
‫רגע. רגע אחד.
‫האם זה אומר שלא התקשרו והודיעו למיס קו
‫ששיעור האגדות שלה התבטל?
‫מה הבעיה שלכם?
‫היא קראה על זה בלוח המודעות. ‫היא בטח זועמת.
‫אלך למצוא אותה.
‫הייתי רץ מרתונים בצעירותי.
‫עד שנפצעתי בברכיים.
‫הייתי אמור לנוח, אבל פשוט רצתי עוד מרתון.
‫בסוף נהרס לי הסחוס ‫ונאלצו לשים לי שתל ממתכת.
‫עכשיו אני מתקשה בהליכה רגילה.
‫אל תעשי את הטעות שלי ‫ותנסי לרוץ כשאת בקושי הולכת.
‫כשתתעייפי, תנוחי. כשתהיי עצובה, תבכי לך.
‫מותר לעשות הפסקה.
‫ואז יום אחד,
‫בטוח יגיע הרגע שתוכלי לחזור לרוץ.
‫אני בטוח שבתך מעודדת אותך.
‫קשיש ארור. איך הוא מעז ‫לבטל את השיעור שלי בלי להודיע?
‫הינה הוא.
‫וואו, הוא על סמים או משהו? ‫איך הוא כל כך מהיר?
‫מיס קו!
‫חכי פה רגע.
‫אלווה אותך חזרה לחדר.
‫אני מצטערת.
‫הצבתי אותך במצב לא נעים.
‫לא סתם הצבת אותי במצב לא נעים.
‫פיטרו אותי.
‫היי.
‫איך תפצי אותי על זה?
‫זה יקר.
‫אני רוצה את זה. ‫-אבל זה…
‫תני לי את זה.
‫אמרת לי שאת מצטערת. אז תפצי אותי על הנזק.
‫זו תהיה התנצלות כנה.
‫תחזירי את זה.
‫קחי אותו.
‫היה לי אותו מספיק זמן.
‫תודה.
‫מר מון.
‫כן?
‫המשא הוסר, סוף־סוף.
‫לא חם?
‫את בטח מזיעה.
‫כדי להיות אופנתי ‫צריך להתעקש ולא להתלבש בנוחות.
‫אחי שקוע באחד מספרייך השבוע.
‫אני יודעת.
‫"הכלב האביבי".
‫"היה היה, לפני זמן רב,
‫כלב שהצטיין בהסתרת רגשותיו.
‫הכלב היה קשור בצל עץ.
‫הוא תמיד כשכש בזנבו והיה חמוד.
‫קראו לו 'הכלב האביבי' ‫כי הוא היה עולץ כמו יום אביב.
‫הכלב תמיד נהנה לבלות ‫עם ילדי הכפר במהלך היום.
‫אבל בכל לילה,
‫הוא היה גונח ומיילל כשהיה לבדו,
‫כי הוא רצה לחתוך את הרצועה
‫ולהתרוצץ בפראות בשדה האביבי.
‫אך הוא לא יכל.
‫ולכן היה בוכה בכל לילה.
‫בכל לילה ולילה.
‫יום אחד,
‫קול בראשו של הכלב האביבי אמר,
‫'היי, אולי פשוט תחתוך את הרצועה ותברח?'
‫וכך ענה הכלב האביבי…
‫'הייתי קשור זמן כה רב.
‫'שכחתי איך לשחרר את עצמי.'"
‫כל הכבוד, מון־יונג.
‫מה עשיתי?
‫עזרת לה להשתחרר.
‫סופך יהיה
‫כשל אימך.
‫לא תוכלי לברוח מזה.
‫לא.
‫אני שונה.
‫השיער…
‫השיער שלך… ‫-אני…
‫חתכתי את הרצועה.
‫- חדרי מטופלים מס' 201־208 -
‫זהו זה.
‫איך אני נראית?
‫את נראית יפה.
‫- תודה מיוחדת לביי היי־סון ‫על הופעת האורח -
‫גם לדעתי אני יפה מאוד.
‫אני בדיוק כמו אחיך.
‫שיער ארוך הולם אותך יותר.
‫למה היא הסתפרה? למה?
‫תלעס.
‫למה היא שיקרה, לדעתך?
‫משהו מוזר קורה בבית החולים שלנו.
‫האישה הזאת…
‫מתה.
‫אבל היא כאן.
‫כמו רימון והנצרה שלו.
‫אתה רגוע. ואני הפכפכה.
‫אתה מוכן לצלם אותנו?
‫לדברי מר לי, אני מוכרת ספר ‫בכל פעם שאני מחייכת למעריץ.
‫סופר צריך רק לדעת לכתוב.
‫היא לא סלבריטי.
‫אתה מקנא? ‫-מה פתאום מקנא.
‫"להציע"?
‫אבל אם אני אתן את חפציי למי שזקוק להם,
‫מה איתי?
‫תרגום כתוביות: תמר בן יהודה