A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Ko Mun-yeong!
Fuss innen!
- Semmi baj! - Menekülj…
- Fuss! - Csak egy álom volt.
Fuss el! Menj!
Kifelé, de rögtön!
Tűnj innen!
Menj már!
Jól van, itt maradok.
Miért vagy itt?
- Egész éjjel lázas voltál. - Na és?
Orvososdit játszottál?
Maradj ágyban!
Munkába viszem Sang-taet, és hozok gyógyszert.
Nem csináltam semmit.
Az a nő erősködött, hogy ő az anyám.
Közöltem vele, hogy ő meghalt.
Jól van.
7. FEJEZET: BOHÓKUTYA
Szongdzsini… Szongdzsini Pláza.
Michuri Egészségügyi Központ.
Szongdzsini Pláza.
Michuri Egészségügyi Központ.
Túra… A túraút bejárata. Oeryongi híd.
Ne tanuld ezt már! Mosakodj meg!
Elviszlek Jae-su éttermébe. Menjünk együtt!
Egyedül is el tudok menni. Egyedül is.
Tudom.
De én is a belvárosba megyek.
Ma nem kell dolgoznod?
Ma
szabin leszek.
- Nem mehetsz el így. - Tekerje vissza!
Rendben.
Lehet, hogy a beteg épp kigyógyul az önámításból,
úgyhogy tartsák megfigyelés alatt!
- Rendben! - Igen!
Uram!
Szerintem az írónővel is beszélnünk kellene az ügyben.
Először derítsük ki, hogy mit mondott a betegnek!
Biztos valamit ilyesmit: „A lánya meghalt.”
A sokk miatt ájulhatott el.
Honnan tudna erről az írónő?
Talán Moon úr mondta el neki.
- Közel állnak egymáshoz. - Nem igaz!
Tudjátok, hogy sose adna ki információt a betegekről.
A lényeg, hogy állandóan gondjaink vannak,
amióta az írónő az intézetünkbe jár.
Tennünk kell valamit.
Igen.
Egyetértek.
Én is.
Kérem, abbahagyná a korpátlanítást, és döntene az ügyben?
Szüneteltessük a mesetanfolyamát,
amíg ki nem derítjük, mi is történt!
- Jó. - Rendben.
Akkor végeztünk?
Küldje be hozzám Moon urat!
Ma nem jött be dolgozni.
Betelefonált, hogy közbejött valami.
Nahát, tényleg?
Mi lenne, ha nem dolgoznál többet
Jae-su éttermében?
Amióta ideköltöztünk, igen sok a teendőd.
Képet festesz az intézetben,
pizzát árulsz az étteremben.
Az illusztrációkkal együtt már…
túl sok dolgod lesz.
Nem baj, ha sok a dolgom.
Ez igaz.
De ha túl sok a dolgod, lebetegedhetsz.
- Mindenütt fájhat… - Mint egy kutya.
Tessék?
Betegen úgy vinnyogsz éjjel, mint egy kutya.
Én nem, de te mindig úgy vinnyogsz álmodban, mint egy kutya.
Jó napot!
Tessék? Tényleg ezt csinálom?
Ez különös.
Nem is vagyok beteg.
Már csak egy állásom van,
szóval teljesen jól vagyok.
Azért van, mert fáj a szíved.
„A test nem hazudik.
Sír, ha fáj valami.
De a szív hazudik. Akkor is csendben marad, ha fáj.
De miután elalszol,
úgy sírsz és vinnyogsz, mint egy kutya.”
Ennyire tetszik ez a könyv?
Igen, a Bohókutya Ko Mun-yeong kisasszonytól.
„Írta: Ko Mun-yeong.
Hol volt, hol nem volt…”
Még zárva vagyunk!
Te marha! Szó nélkül odaköltöztél hozzá!
Azt hitted, örülni fogok…
Halló!
Igen.
Később megbeszéljük.
- Jó. - Később? Mikor?
Hékás! Várni fogok ám!
- Szia, Jae-su! - Egek!
Jaj! Szia, Sang-tae!
Nem érzi jól magát.
Ugyan már! Mikor kezdődött? És milyen tünetei vannak?
Tudnom kell a részleteket!
Nem tudom elérni. Rossz előérzetem van.
- Aggódtam az éjjel… - Megkérem, hogy hívja fel.
Most leteszem.
GEUKJIN PATIKA
Elképesztő, hogy csak úgy letette!
Szívtelen pöcs!
Ugye?
Ha nyugodtabb lenne, sokkal vonzóbb lenne.
Túl görcsös. Milyen kár!
De külsőre nagyon bejön.
Minden egyes nap résen kell lennie körülöttem,
mégis lassú a felfogása. Hogyhogy?
Ugye? Ha gyors lenne a felfogásom,
nem bíztam volna önben, és nem jövök el idáig.
Sajnálom!
Az én hibám.
Be kell ugranom Mun-yeonghoz.
Fizessen ebből,
és üljön be egy kávézóba egy lattére vagy valamire!
Viszlát, uram!
Rohadék!
Az írónő mellé kéne állnom.
Ki mint vet, úgy arat.
Mamma mia!
Indulj már be!
LEE ÚR
A hosszú haj illik hozzád, mert rám ütöttél.
Sose vágd le rövidre!
De unom.
Hallgass az anyádra, jó?
Válaszolj!
Igen,
anya.
Kérlek…
Ments meg!
Mun-yeong!
Jól vagy?
Le akarom vágni,
de képtelen vagyok rá.
Levágni?
Az anyám.
Megint alvási bénulásod volt
a hallucináció miatt?
Mióta?
Mikor kezdődött újra?
Az első itteni napomon.
Nem maradhatsz itt. Visszaviszlek Szöulba.
Figyelmeztetlek: ne nyúlj a holmimhoz!
Akkor én is figyelmeztetnélek.
Akár le is ütlek, ha kell,
szóval ne akadályozz!
Tudom, hogy belepusztulsz,
ha megint hallucinációk gyötörnek.
Nem hagyhatom, hogy itt maradj.
Rossz érzésem van azóta,
hogy a piros cipellőkről beszéltél, és ideköltöztél a gondozóval.
Kerülnötök kellett volna egymást…
Tíz éve ismerlek.
Ennyit azért tudok rólad.
- Kövess! - Eressz el!
Gyere velem!
- Engedj el! - Gyere!
Ereszd el a kezem! Meg akarsz halni?
Akár meg is halok, hogy te élhess.
És itt nem maradnál életben.
Gyere! Menjünk!
- Jaj! - Nem megyek.
- Engedd el! - Maradok.
- Na! - Nem mozdulok.
Itt nem maradhatsz. Ereszd már el!
Mi a fene folyik itt?
Magánügy!
Mun-yeong és én…
Leszállna rólam?
Izé…
Őt magammal viszem.
Maga is pakoljon, és menjen el! Gyorsan!
Induljunk!
Most megütött?
- Rúgd már ki! - Hé!
Miért ilyen papucs?
Ha az akarata dacára viszi ki, az erőszak.
Mi?
Válaszolhatok erőszakkal, nem?
Ne már, ez fáj!
Várjon!
Mun-yeong!
Alig ismer ez a srác!
Csak én tudlak megvédeni, gondoskodni rólad.
Mun-yeong!
A fenébe!
SANGSANGESANG KIADÓ
Ezentúl tartsd zárva az ajtót!
- Ha bárki… - Azt hiszed, bánthatnak?
Ne már! Engem? Valószínűleg épp fordítva lenne.
Zárd az ajtót!
Hisz ijesztő dolgok történnek,
ha lankad az éberséged.
Lázcsillapító.
Ha mindig ilyen szarokkal hűteném le magam,
már narkós lennék.
Ettől nem nyugszom le.
Akkor levegőzz egyet!
Tetszik ez a gyógymód.
- Hová menjünk? - Motelbe.
Mit ennél?
Téged.
Nem hagynád abba?
Hát jó. Ma a dokim utasításait fogom követni.
Mit adsz enni?
Köszönjük! Jó étvágyat!
De guszta!
Sang-tae!
Nézz rám!
Ne ezt mondd! Ha idehívnál, azt mondd: „Gyere ide!”
Mit értenek azalatt, hogy „később”?
Mielőtt meghalsz.
Tessék? Mielőtt meghalsz?
Igen.
Az ki van zárva.
Olyan régóta ismerjük egymást! Sose tenne velem ilyet.
Mióta? Mennyi? Ezer von? Kétezer von?
Még csak 16 éves voltam,
amikor megismertelek titeket.
A csirkézőtökben.
Igen. A szüleimnek volt egy csirkézője.
Gang-tae ott dolgozott, és velünk élt.
Egy évvel idősebb vagyok nála, de sose vette figyelembe.
És mindig neked adta az összes csirkecombot.
Csak azt eszem meg.
Irigyeltelek.
Azt kívántam, bár az én öcsém lenne.
Végül ezt mondtam neki: „Tekints a tesódnak, te pöcs!”
Mire ő: „Nem kell nekem még egy testvér.”
- Én az igazi testvére vagyok. - Akkor jöttem rá:
„Barát kell neki, nem egy újabb testvér.”
Nekem is kell egy barát.
Ez jólesik.
Éhet kell csillapítani, nem lázat.
A vadhús vaddá tesz. Már sokkal jobban vagyok.
- Még nem sült meg. - És?
Majd megsül bennem.
Kaja terén nincs önkontrollom.
Folyton éhes vagyok.
Mert üres bádogdoboz vagyok?
Ne haragudj!
Azt nem mondtam
komolyan.
- Pedig igaz. - Nem.
Nem vagy az.
Akkor mi vagyok?
Hát…
Űrlény?
Egyél! Mielőtt odaég.
Mint talán már tudod,
utána csak csirkét árusítottam.
Sült, párolt, édes-savanyú csirkét, combot, lábat is.
- Vajon miért? - Csirkefej.
Csak azt nem árultál. Csirkefejet.
Ez igaz.
- A csirkefej eladhatatlan. - Ez igaz.
Nem akartam csirkét árulni. A szagától is undorodtam.
De a csirkézőt gyorsan kinyithattam és bezárhattam.
Nem tudtam, mikor költözik újra a barátom,
így tovább árultam a csirkét.
De úgy éreztem, most más lesz.
Azt reméltem, letelepedik Szongdzsinban.
Hát fogtam a spórolt pénzemet, és hitelt is felvettem,
hogy végre más éttermet nyithassak. Nem csirkézőt.
De ő…
elhagyott engem!
Miért?
Mert jobban szereti nálam
azt a flúgos írónőt, pedig én 15 éve vagyok a barátja!
- Nem is ezért. - De ezért!
Miattam tette.
Gang-tae csak a szerződésem miatt van ott.
„Egyet fizet, kettőt kap!”
Ne bízz annyira a bátyádban!
Nehogy az én sorsomra juss!
A te sorsodra?
Ebsorsra. Csirkékkel foglalkozni kutyaélet.
Kutya?
Kutya!
Ez hangos volt. Elnézést! Ez hangos volt.
- Jó napot, Moon úr! - Jó napot!
Amúgy te miért nem eszel? Csak engem etetsz.
Nem igazán vagyok éhes.
Lefeküdtél már nővel?
- Soha? - Most hogy jön ez ide?
Úgy tűnik, nincsenek vágyaid.
Semmit sem akarsz enni, birtokolni vagy csinálni.
Fásult vagy.
- Nem vagyok az. - Akkor?
Csak visszafogom magam.
Miért?
Veled ellentétben a legtöbben nem tehetik azt, amit akarnak.
Ne fogd vissza magad! Könnyebb is lehet az élet.
A biztosítószegedet…
kihúzzam neked?
Kíváncsi vagyok,
mi történik, ha nem fogod vissza magad.
Figyelj, Byeol!
Egy beteg, Park Ji-hwan hajlamos leesni az ágyról,
úgyhogy segíts neki, ha este mosdóba kell mennie!
O Cha-yong úrnak már elmondtam a tudnivalókat.
Majd mindketten nézzetek be hozzá!
Jó, értem.
Ami Kim Jeong-mi depresszióját illeti…
Egy pillanat!
Mizu? Itt van Sang-tae.
Az írónő kiadójának dolgozójával dumál.
Idegesítő!
Ki az?
Hagyjuk!
- Hol is tartottunk? - Kim Jeong-minél.
Ez hosszas magyarázat volt.
Hadd foglaljam össze!
Ha Lee Sang-in úr múzsája Ko Mun-yeong kisasszony,
akkor engem, a művészeti vezetőt ön inspirál.
Maga a múzsám. Erre céloztam.
Értem.
Ezért
hoztam támpontnak pár illusztrációt
az írónő könyvéhez készítendő…
- Hová megy? - Mára végeztem.
Nem illik olyan munkáról beszélni,
ami más munkahelyet érint. Elképesztő.
Majd… Majd megbeszéljük később.
„Később”, azaz mielőtt meghal.
Jae-su, ez a tiéd!
- Szia, Sang-tae! - Szia!
Mit rajzolt?
Csirkékkel foglalkozó kutyát.
Miért sétálunk?
Tessék?
Jó sétálni, nézelődni.
Kiszellőztetjük a fejünket, jókedvre derülünk.
Igazán? Szerintem időpocsékolás. A lábam is fáj.
- Akkor… - Cipelsz?
Tessék?
Sang-tae talán már úton van hazafelé.
Bár egyedül is boldogul.
Ne! Jaj!
Hogy csak rám figyelj.
Na jó, add vissza!
Gyerünk! Add vissza!
Hagyd abba!
Most
a karjaidban tartasz?
- Szia, Ju-ri! - Hé!
Ko Mun-yeong?
Bátor lakótársam kínos helyzetben van,
ezért vettem fel én. Mizu?
Hát, ma nem jött be dolgozni.
Szabit vett ki, hogy velem legyen.
Pá!
Azért nem dolgoztál, mert aggódtál értem?
És azért hoztál el randizni, hogy lenyugtass?
Ki említett randit?
Akkor mi volt ez?
Flörtölsz velem? Vagy csak érdeklődsz?
Puhatolózol, meddig mehetsz el? Játszol velem?
Hát jó.
Randizzunk!
„Tűnj innen!”
- Micsoda? - „Tűnj innen!”
Tudod, hányszor mondtad ezt nekem?
Tegnap este is mondtad. És aznap is.
Na és?
De tegnap mintha az ellenkezőjét
értetted volna alatta.
Régen elfutottam.
Ma viszont…
úgy döntöttem, veled maradok.
Ennyi az egész.
OH PLUS VEGYESBOLT
Mun-yeong, te szívtelen némber!
Az összes szervem szétrohad,
olyan stresszes volt tíz évig gondoskodni rólad!
Erre összefogsz egy gondozóval, akit alig ismersz,
és kirúgtok? Hát mi ez?
Jó, éljetek boldogan, míg meg nem haltok, ti szívtelen dögök!
Én megtalálom a legkedvesebb
és legédesebb nőt a földön…
A kurva életbe!
Ne hangoskodjon! A fenébe is!
Nagyon kemény a viszonzatlan szerelem. Feladom!
Nyilván még sose látott nőt,
akinek összetört a szíve.
Szia, Jae-su!
Miért
nem engem szeret?
Miért azt a ribancot?
Én is tudok ám…
káromkodni!
Én is tudok…
hisztizni meg törni-zúzni.
Nem muszáj…
folyton kedvesnek lennem.
Én is lehetek…
ribanc.
Jaj, ne! Nem mindenki lehet ribanc.
Ki maga?
Miért szakít félbe?
Nem vagyok hangyás.
Én…
a SangSangESang Kiadó CEO-ja vagyok.
A nevem Lee Sang-in.
LEE SANG-IN CEO
Szóval a maga hibája az egész.
Ne sírjon!
Maga ismer engem?
Le kellett volna beszélnie róla Ko Mun-yeongot.
Akkor nem költözött volna ide,
és ők ketten sose találkoztak volna.
És én se jutottam volna ide.
Mindez a maga sara.
Lee Sang-in CEO!
Az egész a maga hibája.
Várjunk, ez a hang…
Csak nem…
Halló!
A könnyeim.
Lee úr? Itt Nam Ju-ri, az OK Elmegyógyintézet ápolónője.
Nam Ju-ri nővér?
Régen elfutottam.
Ma viszont úgy döntöttem, veled maradok.
Mi az?
Semmi.
Múlt éjjel rosszat álmodtam.
Az összes rémálmom az anyámról szól.
És amikor felébredek,
szarul érzem magam.
De ma nem vagyok…
olyan szarul.
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
De miért?
Miért hagyják abba a tanfolyamot?
Én szerettem az óráit, olyanok voltak, mint egy jó tockos.
Én tudtam, hogy ez lesz.
Nem normális az a nő,
és nagyon modortalan.
- Mi maga, iskolai felügyelő? - Csak öreg vagyok!
Ne ütögesse a fejemet!
Azt hittem, szereted a tockost.
Az összes házit megcsináltam. Nem hagyhatják abba a tanfolyamot!
Biztos voltam abban, hogy most meg fog dicsérni!
Szellem szállt meg, hogy a házival hencegsz?
Miért sírsz már kora reggel? Elrontod a napomat.
Muszáj már kora reggel ilyen undokul bánnia vele?
Ti ketten…
jártok, vagy mi?
Menjünk, A-reum! Rá se ránts!
Előbb-utóbb bajt fognak keverni.
Ettél?
Tükörtojást, retkes kimcshit, három kolbászt, szójapasztás ragut.
Most mit csinálsz?
Csak üldögélek.
És Ko kisasszony?
Ő is csak üldögél.
Mi?
- Sang-tae! - Igen?
- Ma csak lazsáljunk! - Jó.
Jöjjön be!
Hallottam, tegnap hívatott.
Igen, kérdeznék valamit magától.
Ko kisasszonynak van partnere?
Hát, nem tudom.
Van egy fiam. Elég későn született.
A lényeg, hogy bemutatnám az írónőnek.
Ne aggódjon! Az anyjára ütött, rám nem hasonlít.
Mit gondol? Bemutassam neki?
Miért tőlem kérdezi?
Mert maga él vele.
Legközelebb jöjjünk külön! Nehogy félreértsék a helyzetet.
Mikor végzel? Menjünk haza együtt! Megvárlak.
Benzines vagy dízeles az autója?
Már olyan régóta analizálom az embereket,
hogy elég a szemükbe néznem, és máris ismerem a történetüket.
Hol maradt tegnap?
Nem voltam jól.
Mármint az írónő nem volt jól?
Igen.
Sun Byeol kisasszony szerint
Kang Eun-ja asszony a lányának hitte, és zaklatta. Emiatt?
Úgy tűnt, mintha az írónő
egy pillanatra elhitte volna, hogy tényleg az anyját látja.
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA ÍRTA: DO HUI-JAE
Ko kisasszony anyja
Do Hui-jae írónő.
Aznap, amikor befejezte fikciós sorozatának utolsó könyvét,
nyomtalanul eltűnt.
Öt évvel az eltűnése után bejelentették a hatóságoknak a halálát.
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
Ön mindig lemarad egy lépéssel.
Páran úgy hitték, életben van.
Sok pletyka terjedt az ügyről.
Életben lehetett még?
Akkor nem váratta volna 20 évig az olvasóit,
tudván, milyen kíváncsiak
a Nyugati Boszorkány sorsára.
Az összes rémálmom az anyámról szól.
Nagy sokk lehetett ez Ko kisasszonynak. Biztos igen hiányzik neki.
Talán ezért tévesztette össze mással.
És ha nem hiányzik neki?
Mi van, ha fél tőle?
TERÁPIÁS NAPLÓ BETEG NEVE: KO DAE-HWAN
RÖVID VÁLASZOKAT ADOTT, DE NEM BESZÉLT MELLÉ.
A feleségem?
Szikrázóan intelligens és elegáns volt.
Nagyon szerette a lányunkat.
Talán túlzottan is.
Minden este elénekelte neki
az „Ó, te drága Klementinát”.
Kíváncsi lennék,
tisztában volt-e a dal igazi jelentésével.
KO MUN-YEONG TANFOLYAMA IDEIGLENESEN SZÜNETEL
- Park asszony! - Mi a baj?
Szomorú, amiért szünetel a tanfolyam?
Nem.
Szerintem a betegek szomorúak miatta.
Érdekesnek találták a tanfolyamot.
Az is.
Ha ráér, olvassa el a könyveit!
Nem tudnék mit kezdeni a történeteivel.
A buta szerelmi sztorikat és a horrort csípem.
Viszek vizet a gumiszobába.
Jó. Köszönöm! Viselje gondját a betegnek!
Kér egy kis vizet?
Nos…
a lányának…
be szeretett volna mutatni.
Amikor meglátogatja…
A lányom…
meghalt.
Anya!
Hogy találkozhatna egy halott lánnyal?
Még én se találkozhatok vele.
Dr. Kwon!
A fenébe!
Kang Eun-ja asszony kezd kigyógyulni az öncsalásból.
Tessék? A gumiszobában van?
- Igen. - Menjünk!
Ez a stóla…
nagyon drága.
Több száz millió vonnál is többet ér.
Soha életemben…
nem kaptam még ilyen drága holmit.
Küszködtünk a megélhetésért.
De ő az egész fizetését elköltötte,
hogy megvehesse nekem…
ezt a stólát
a születésnapomra.
Mennyibe került?
Hány nulla van itt?
Te jó ég! Vidd vissza, de rögtön!
Nagyon dühös lettem.
Keményen megütöttem.
Szerinted egy magamfajta nő megérdemel ilyen drága holmit?
Elegem van abból,
hogy ilyen vagy!
Nem emlékszem tisztán.
De ez megmaradt…
Nem kell nekem ilyen gyerekes lány!
Azt mondtam neki, hogy nem kell nekem…
olyan lány, mint ő.
Ha tudom, hogy úgy fog meghalni,
sose ostorozom…
olyan kemény szavakkal.
Soha.
- Gang-tae! - Igen?
Maradj a bátyád mellett, amíg csak élsz!
Ezért
szültelek téged.
Mi a fenéért mondtam ezt neki?
Ostoba vagyok!
Mit búslakodsz?
Így nehezen tudok haragudni rád.
Feküdj ide te is!
Jae-su!
Igen?
Szerinted…
az én anyám is bánja,
hogy rosszul bánt velem?
Szerinted…
megbánta?
Erre vágysz?
Igen.
Nem.
Asszonyom, miért bánt rosszul Gang-taevel?
Nem csak Sang-tae volt a fia!
Tudom, ő beteg, de akkor is!
Miért mellőzte Gang-taet, miért vette el tőle a gyerekkorát?
Lökött vagy.
Várjon csak 60 évet!
Amint találkozunk odafent, én…
Mit fogsz tenni?
Egek!
Minden anya bűnös.
De azért légy elnézőbb az anyáddal!
Szerinted könnyű volt akkoriban férj nélkül gyereket nevelni?
Te jó ég!
Nekem csak egy lányom van, de néha én is szívesen elszöktem volna.
A te anyád viszont sikeresen felnevelt két fiút.
Ráadásul Sang-tae nem hétköznapi fiú.
Gondját viseled a bátyádnak, így biztos tudod,
milyen nehéz lehetett neki.
Egészségünkre! Ezt magára!
Jaj, hihetetlen vagy!
Jobban vagy már?
- Gang-tae beugrott, már elment. - Miért? Egyedül volt? Mit mondott?
Ha annyira szereted,
miért egy másik férfi cipelt haza tegnap?
Hazahozott valaki? Tényleg?
Tudod, mit? Jobb, ha nem tudod.
Nem kell mindenre emlékezned. Úgy a legjobb.
LEE SANG-IN CEO
Én a SangSangESang Kiadó CEO-ja vagyok.
- Lee úr! - Igen?
Hozza helyre a dolgot!
Elment az eszem!
Hol vagy? Mikor jössz?
Siess haza! Unatkozom.
Miért hallgatsz? Szórakozol velem?
VJRÁ!
VRÁJ!
VÁRJ!
Hol voltál eddig?
- Miért itt alszol? - Azt mondtad, várjak. Fenébe!
Te ittál?
Kivel?
A kétszínű picsával?
Nem, nem vele.
Jo Jae-suval ittam, egy csirkefarmtulaj fiával,
meg egy bentlakó szakáccsal, aki 60 felett jár.
A netről ismered őket?
„A netről ismered”?
Te részeg vagy!
Tényleg részeg voltam,
de a taxisofőr közölte, hogy nem hoz ki ide este,
mert félelmetes a hely, és balszerencsét hoz,
aztán kitessékelt a taxiból.
Úgyhogy gyalog jöttem idáig, és szinte teljesen kijózanodtam.
Akkor igyunk még!
Szó se lehet róla. Kellemesen vagyok csípve.
De én inni akarok.
Nem ihatsz.
Te nem ismersz mértéket.
Ha mind a ketten lerészegedünk,
rossz lesz.
Miért?
Félsz, hogy letámadlak?
- Ne nyomulj már! - Most megütöttél?
Te megvágtál egy késsel.
Részegen jól tudsz replikázni.
Kihúznám a biztosítószegedet.
Csukd be a szemed!
Miért?
Csukd már be!
Olyan közhelyes vagy!
Jó, kinyithatod.
Mi a szar ez?
Rémáloműző baba.
Ha a kezedben tartod, miközben alszol,
a kosarába gyűjti a rémálmaidat,
és éjjel felfalja őket.
Te pedig nyugodtan alhatsz.
Milyen gyerekes!
Otthonról hoztam el.
- Régen a bátyámé volt. - Mi van? Használt?
Magam készítettem.
Kézzel készült, akkor értékes.
Mang-tae a kis fickó neve.
Ne mondd, hogy azért nevezted el így, mert te Gang-tae vagy,
a bátyád meg Sang-tae!
Mi hárman
fivérek vagyunk.
Hihetetlen!
Igazság szerint
a bátyámnak is vannak rémálmai, mint neked.
Az anyánk halála óta
álmodik rosszakat.
Gyötrelmek közt vergődött,
de semmit sem tehettem ellene.
Csak ezt
a hülye babát tudtam neki készíteni.
Most, hogy közelebbről megnéztem, ari.
- Kéred? - Igen.
Oké.
Jó éjt!
Mang-tae.
Sang-tae!
Alszol?
Tényleg alszol?
Pfuj, bűzlesz az alkoholtól! Most… zaklatott vagyok.
Jaj, te… bűzlesz az alkoholtól!
Sang-tae, egyik nap együnk ccsamppongot
ott, ahová anyával jártunk!
- A piac bejárata mellett van. - Igen.
Szeretted az ottani ccsamppongot.
Nem is… Te szeretted.
Nem, te akartál folyton…
„Kékkagyló és csilipaprika is van benne. A leves is finom.
Mindennap tudnék enni, anya.” Ezt mondtad.
Ezért vett nekünk mindig ccsamppongot,
amikor kinyitott a piac.
„Csípős, de finom.”
Sang-tae, a ccsamppong csípős, de finom.
Folyton megkívánom.
HARIMGAK
Íme a ccsamppong.
- Köszönjük! - Szívesen.
Tessék, egyél!
Na és te, anya?
Én nem vagyok éhes.
Láss hozzá!
Ez… csípős!
- Csípős? Igyál egy kis vizet! - Csípős.
Csípős.
Nohát, mintha dézsából öntenék!
Nehogy megfázz! Jól vagy?
Mit csinálsz, Gang-tae?
- Gyere ide, esik az eső! - Gyere ide!
Gyere már!
Nézzenek oda! Bőrig áztál.
Hazamegyünk, és átöltözöl szépen.
Vigyázz magadra!
Gang-tae, holnap is együnk ccsamppongot?
„Ccsamppongot”?
Nehéz öt kilót fogyni. De igyekeztem.
Mellőztem a kólát és a rizst, és leadtam öt kilót.
Leadtam öt kilót. Bámulatos volt.
Muszáj… hallgatnunk az anyukánkra.
Hallgatnunk kell az anyukánkra.
Hogy jó emberek legyünk.
Az anyukánk mindent tud.
Az anyukánk mindent… Mindent tud.
Ne fázz meg! Ne igyál kólát!
Drága kisfiam!
Nagyon sajnálok mindent.
Sang-tae!
Igen?
Hiányzik anya.
Igen.
Én is szívesen ennék ccsamppongot.
Minden egyes nap.
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
Mindenki szapulja önt,
magát hibáztatják Kang Eun-ja ájulásáért.
De én nem szapultam önt.
Őszintén, az a nő egy őrült.
Folyton a bundát viseli, amit a lányától kapott,
és játssza a gazdagot.
- A vén szivar! Félre! - Nem hiszem…
Ko kisasszony!
- Megint megütött! - A fenébe!
Ajjaj!
Vészhelyzet!
Helyzet van. Mit tegyünk?
- Mi az? - Mi a baj?
Halkabban!
Csendet!
Fel akarod zaklatni a betegeket?
Óvatosan a „vészhelyzet” szóval!
Itt van az írónő. Szerintem nem tudta, hogy lefújták az óráit.
Így nézett, és az igazgató keresésére indult.
- Nem hívta fel? - Hát te?
Miért nem szóltál neki?
- Mi? - Közeli ismerősöd.
Nem igaz!
Várjunk csak egy kicsit!
Tehát senki sem értesítette Ko kisasszonyt arról,
hogy szünetel a mesetanfolyama?
Mi van magukkal?
A hirdetőtáblán szembesült vele. Biztos jó pipa.
Megyek, megkeresem.
Fiatal koromban maratonfutó voltam.
De egy nap térdfertőzést kaptam.
Ki kellett volna pihennem, de én megint lefutottam egy maratont.
Végül elkopott a porc, és fémet kellett betenni.
Most már a járás is nehezen megy.
Ne kövesse el azt a hibát, amit én! Ne fusson, ha járni se tud!
Ha fáradt, pihenjen! Ha szomorú, sírjon csak!
Nyugodtan tartson szünetet!
Aztán egyszer
biztosan eljön az a nap, amikor megint tud futni.
Biztos drukkol magának a lánya.
A vén szivar! Hogy meri csak úgy lefújni az óráimat?
Hát itt van!
A fene, ez kokszolt? Mitől ilyen fürge?
Mun-yeong!
Várj itt egy kicsit!
Visszakísérem a szobájába.
Sajnálom.
Biztosan kínos helyzetbe hoztam.
Annál többről van szó.
Ki is rúgtak.
Ácsi!
Mivel fog kárpótolni?
Ez tetszik.
- Kell nekem. - De az a…
Adja nekem!
Azt mondta, sajnálja. Akkor nyújtson kárpótlást!
Úgy őszinte a bocsánatkérés.
Add vissza!
Vigye csak!
Már épp eleget hordtam.
Köszönöm!
Moon úr!
Igen?
Végre lekerült rólam a teher.
Nincs meleged?
Biztos izzad a nyakad.
A trendiség állhatatosságot és makacsságot igényel.
A bátyám az egyik könyvedet olvassa.
Tudom.
A Bohókutyát.
„Hol volt, hol nem volt,
volt egyszer egy kutya, aki ügyesen titkolta az érzéseit.
Kikötötték egy árnyas fához.
Folyton csóválta a farkát, és nagyon cuki volt.
Bohókutyának nevezték el, mert olyan bohókás volt.
Nappal sokat mókázott a falusi gyerekekkel.
De éjjel,
amikor senki sem volt a közelében, vonyított és nyüszített.
Mert legszívesebben elvágta volna a pórázt,
hogy szabadon futkározhasson a tavaszi mezőn.
De nem volt rá képes.
Ezért sírt éjszaka.
Minden egyes éjjel.
Egy napon
egy belső hang megkérdezte a Bohókutyát:
‘Figyelj csak, miért nem vágod el a pórázt, hogy elfuthass?‘
Mire ő így felelt…”
„Már túl régóta vagyok megkötve.
Elfelejtettem, hogyan szabadulhatnék ki.”
Ügyes voltál, Mun-yeong.
Mit csináltam?
Segítettél neki kiszabadulni.
Úgy végzed majd,
mint az anyád.
Nem tudsz elmenekülni.
Tévedsz.
Én más vagyok.
A…
- hajad… - Hát,
elvágtam a pórázomat.
BETEGSZOBÁK 201-208
Kész.
Na, milyen?
Gyönyörű vagy.
KÜLÖN KÖSZÖNET BAE HAE-SUNNAK A VENDÉGSZEREPLÉSÉÉRT
Tényleg csini vagyok.
Olyan vagyok, mint a bátyád.
A hosszú haj jobban áll.
Miért vágta le? Miért?
Rágcsálja!
Vajon miért hazudott?
Úgy tűnik, valami furcsaság történik az intézetben.
Az a nő
meghalt.
De itt van.
A biztosítószeg és a bomba.
Te türelmes vagy, én lobbanékony.
Lefotózna minket?
Lee úr szerint minden mosolyommal újabb könyvet adok el.
Az írónak csak az írás a dolga.
Mun-yeong nem celeb.
- Csak nem féltékeny vagy? - Ne röhögtess!
„Felajánlani”?
De ha mindenemet odaadom annak, akinek kell,
mi marad nekem?
A feliratot fordította: Nemesi Nikoletta