‫- סדרה מקורית של NETFLIX -
‫בטוח שאוכל לסמוך עליך?
‫אני גם מספר את אחי.
‫רק לי מותר לגעת בשיער שלו.
‫הים צריך להיות כאן. שלום!
‫הוא ביקש שתספר אותו כך, נכון?
‫לא.
‫התספורת הזאת היא רעיון שלי.
‫אני לא רוצה תספורת פטרייה.
‫מאוחר מדי.
‫המספריים בידי.
‫אל תזוזי אם את רוצה שייצא ישר.
‫זהו זה.
‫איך אני נראית?
‫את נראית יפה.
‫אני כבר לא צריכה להקשיב לאימי
‫אחרי שחתכתי את הרצועה.
‫רצית בעצם להתנתק
‫מאימא שלך?
‫כן.
‫עכשיו אני חופשייה.
‫ברכות.
‫אל תברך אותי.
‫אני רוצה מחמאה.
‫כל הכבוד. אני גאה בך מאוד.
‫עכשיו בוא נצא לבלות. אפילו בהר או בשדה.
‫כמו הכלב האביבי?
‫כן, כמו הכלב האביבי.
‫- פרשה 8: היפה והחיה -
‫"זהו פרח
‫גם אם יפרח בשדה זהו פרח
‫זהו פרח
‫כולם פרחים"
‫מה… מה קרה לשיערך הארוך?
‫הסתפרתי.
‫מה דעתך? ‫-שיער ארוך הולם אותך יותר.
‫למה אתה מתכוון? היא נראית טוב יותר בקצר.
‫לא.
‫היא נראתה פי מאה או אלף יותר טוב ‫כששיערה הארוך
‫גלש עד המותניים.
‫למה היא הסתפרה?
‫למה עשית את זה? למה? ‫-סאנג־טה.
‫תרשה לי לספר גם אותך היום. שיערך ארך מאוד.
‫סיפרת אותי ביום רביעי.
‫נגעתי רק בקצוות.
‫בוא נוריד עוד היום. עכשיו תאכל.
‫בסדר. נראית טוב יותר בשיער ארוך.
‫למה עשית את זה? לא היית צריכה להסתפר.
‫למה הסתפרת כל כך מכוער?
‫למה בעטת בי עכשיו?
‫אני? ‫-נכון. אתה.
‫בעטת בי שלוש פעמים עכשיו.
‫ביצי שלו מחורבנות.
‫בבקשה.
‫אני רוצה חביתה.
‫הינה.
‫-תעשי את זה בעצמך.
‫את לא תינוקת.
‫אחיך לא מבריק במיוחד.
‫את מתכוונת שהוא כן מדי.
‫אתה מצדד באחיך?
‫כמובן. אנחנו אחים.
‫היי.
‫חזור הביתה מיד אחרי העבודה.
‫בוא לבלות איתי.
‫מעכשיו, אתה הספר שלי.
‫בסדר?
‫למה לא ללכת למספרה פשוט?
‫אני בדיוק כמו אחיך.
‫אני לא אוהבת שזרים נוגעים בי.
‫אבל אתה מקרה מיוחד. לך אני מרשה לגעת בי.
‫אני באמת נראית יפה?
‫כן.
‫את נראית יפה.
‫אני מסכימה.
‫גם לדעתי אני יפה מאוד.
‫למה צחקת?
‫אל תריבי עם סאנג־טה. תשתדלי להסתדר איתו.
‫להתראות.
‫תחזור מהר הביתה. אם תאחר, אהרוג אותך.
‫שלום. ‫-שלום.
‫- שיעוריה של קו מון־יונג ‫מופסקים באופן זמני -
‫אלוהים, הבהלת אותי.
‫אני נראה כל כך רע?
‫אני נראה כמו זומבי.
‫קרה משהו בלילה?
‫יש לך מייק־אפ?
‫מה זה? ‫-אולי כרית?
‫הכריות בחדר המנוחה. ‫-לא, כרית פאף לפודרה.
‫עזוב.
‫קרה משהו עם המטופל? מי זה היה?
‫מר קו דה־ואן.
‫למה? מה קרה?
‫שוב היה לו התקף אמש, זה היה סיוט.
‫הוא יצא למסדרון כשעיניו נבלעו בחוריהן.
‫ואז פיו החל להקציף והוא התעוות.
‫לא ישנתי בכלל.
‫אוף, למה זה תמיד קורה במשמרת שלי?
‫למה?
‫אלי הטוב.
‫נראה לך שהוא יהיה בסדר?
‫אני חושש ששוב יש לו גידול במוח.
‫הוא לא הפסיק לדבר ג'יבריש כל הלילה.
‫אל תדאג מדי.
‫בטח לא ישנת אתמול בכלל.
‫חשבתי לוותר על קורס המדיטציה
‫ולישון במקום.
‫רעיון טוב. בבקשה.
‫תישן קצת.
‫מר מון.
‫מר קו הזיל יותר מדי ריר.
‫תעזור לו להחליף בגדים?
‫בהחלט.
‫האישה הזאת…
‫שרה…
‫שיר.
‫איזה שיר?
‫"קלמנטיין אהובתי".
‫אני בטוח
‫שהיא מתה.
‫אבל האישה הזאת
‫נמצאת כאן.
‫על מי
‫אתה מדבר?
‫היא מתה.
‫אבל היא כאן.
‫- מהי האמת מאחורי היעלמותה ‫של הסופרת קו מון־יונג -
‫- קו מון־יונג מטפלת באביה החולה -
‫- האם היא מתכננת לפרוש? -
‫היא מעמידה פני בת טובה.
‫לא נראה לי שאכפת לה בכלל.
‫היא צריכה להשתפר כאדם קודם.
‫סופרת אגדות שמקללת לא אמורה לכתוב.
‫אני ממש מצטער שקראתי את ספריה.
‫אני רוצה לאסוף את החרקים ולרסס אותם.
‫לכל הרוחות.
‫היו לי פעם המוני מעריצים. לאן הם נעלמו?
‫האמת היא שהמעריץ שלי ממש פה.
‫לא לשכוח לאוורר את החדר אחרי הריסוס.
‫אבל אם רוצים לחסל חרקים כמו שצריך, ‫מחבט זבובים הוא הפתרון הטוב ביותר.
‫סאנג־טה, למה אתה אוהב את האגדות שלי?
‫כי את כתבת אותן.
‫אז אתה אוהב אותי, לא את האגדות.
‫למה אתה אוהב אותי? ‫-כי את יפה.
‫מה אתה אוהב בי?
‫את השיער שלך. את שיערך הארוך.
‫את שיערך הארוך השחור שגולש עד המותניים.
‫הוא היה כל כך יפה. בחיי.
‫הסתפרת. חבל. ‫-הפגישה הסתיימה.
‫בכלל לא התחלנו פגישה.
‫איך מסיימים פגישה מבלי להתחיל אותה?
‫אתה עושה לי כאב ראש.
‫נערוך פגישה אחר כך. ‫-"אחר כך?"
‫אחר כך…
‫את מתכוונת, מתישהו לפני שמתים?
‫לא, אני צריך קרוון קמפינג.
‫אני צריך לקבל קרוון קמפינג.
‫השגת את המידע שביקשתי?
‫נכון שאמרת לי שזה חלק מהעבודה,
‫אבל הרגשתי לא בנוח לעשות תחקיר רקע.
‫למה?
‫את טובה בזה.
‫אם לא היית עושה תחקיר ‫על האח הזה בשביל מון־יונג…
‫שמה נאם ג'ו־רי. היא רווקה.
‫היא הכירה את מון גאנג־טה כשעבדו יחד
‫באותו בית חולים לפני שנה.
‫הם לא מכירים זמן רב.
‫אביה מת ממחלה כשהייתה קטנה.
‫אוי.
‫ואימה הייתה טבחית של פועלי בניין.
‫אלוהים אדירים, חייה היו קשים.
‫עכשיו היא עובדת כטבחית ‫בבית החולים הפסיכיאטרי או־קיי.
‫הבת והאם גרות יחד
‫בבית בן שתי קומות, עם משכנתא.
‫האחים מון גרים בעליית הגג.
‫וחברם, בעל הפיצרייה, גר במרתף.
‫נראה שבעלת הבית מאכילה אותם בחינם.
‫הם מעין דיירים שלה.
‫מר לי.
‫אתה מחבב את האחות הזאת?
‫איך זה שאת מבריקה כל כך בנושאים כאלה?
‫למה בעבודה אינך מבריקה כך?
‫היי.
‫אמרי לי בכנות.
‫מה?
‫אני והאח הזה…
‫מי עדיף?
‫למערכת יחסים רומנטית?
‫אני גבוה וגדול ממנו.
‫קחי בחשבון את מעמדי החברתי ואת גילי.
‫אני לא עדיף בהרבה?
‫אבל חסרה לך התכונה הכי חשובה.
‫מהי?
‫זו. הפנים האלה.
‫בחיי, חתיכת…
‫איך אני נראית?
‫את נראית יפה.
‫בטח השתגעתי.
‫היי, אוכל לשוחח עם מיס פארק אוק־ראן?
‫כן, עכשיו.
‫היכנס.
‫- משרד המנהל -
‫אלוהים.
‫שלום מיס פארק.
‫את יכולה לשבת שם.
‫הישאר.
‫פשוט תישאר.
‫אלוהים, כמה יפה את נראית בימינו.
‫אני מניח שהתרופה עובדת.
‫למה רצית לפגוש אותי?
‫רציתי לשאול אותך משהו.
‫אולי ראית במקרה את מר קו דה־ואן
‫במסדרון אתמול
‫בסביבות חצות?
‫אני בדיוק
‫הלכתי לשירותים בשעה הזאת.
‫אבל לא ראיתי אותו.
‫יכול להיות ששרת שיר בדרכך לשירותים?
‫שיר?
‫איזה שיר?
‫מאז חזרה אליו הכרתו הוא אומר את אותו הדבר.
‫מה זה… אתה יודע…
‫נכון!
‫"קלמנטיין אהובתי".
‫הוא כל הזמן אומר שהוא שומע את השיר.
‫"במערה, בקניון
‫חופרים מכרה"
‫…שרה שיר.
‫קלמנטיין אהובתי.
‫"חי לו כורה
‫כורה של זהב"
‫אני לא רוח רפאים. ‫-"רוח רפאים"?
‫יו סונג־ג'יי, זו שהייתה פעם שמאנית,
‫מדברת שטויות.
‫היא אומרת שמגיעה בלילה רוח
‫ושרה בקצה המסדרון.
‫אבל,
‫איני רוח.
‫ברור שאינך רוח.
‫אז לא שרת את השיר?
‫לא.
‫אז בסדר.
‫למה את מחייכת?
‫פשוט כי…
‫אף אחד לא שם אליי לב
‫אף על פי שאני כאן כבר כמה חודשים.
‫אבל עכשיו אנשים שמים לב.
‫מעניין.
‫- בית חולים פסיכיאטרי או־קיי -
‫"אבדת לנצח
‫קלמנטיין האומללה"
‫השיר הזה.
‫למה היא שיקרה, לדעתך?
‫לא יודע.
‫אבל,
‫למה אתה שואל אותי?
‫מיס קו מון־יונג היא ‫האפוטרופסית היחידה של מר קו דה־ואן.
‫ועכשיו, אתה פחות או יותר
‫האפוטרופוס של מיס קו מון־יונג.
‫אז זה גם עניינך.
‫לא נראה לי.
‫תלעס.
‫לעיסה עוזרת במניעת דמנציה.
‫משהו מוזר קורה בבית החולים שלנו.
‫נשאיר את זה בינינו לעת עתה.
‫וגם אבקש ממך בזמן זה להשגיח
‫על מיס פארק אוק־ראן.
‫אתה יוצר ברית ‫עם האדם החזק ביותר בבית החולים.
‫אתה מתכוון לסכור פיך ולהמשיך ללעוס?
‫מה אתה רוצה?
‫- שיעוריה של קו מון־יונג ‫מופסקים באופן זמני -
‫לאן אתה הולך? ‫-למסעדה הסינית ולפיצרייה.
‫תאכל גם וגם?
‫אני אוכל סיני עם סאנג־טה ועובד בפיצרייה.
‫"גאנג־טה"? גם אני רוצה לבוא.
‫- הרימגק -
‫הינה הג'מפונג שלכם.
‫זה הג'מפונג ההוא.
‫יש בפנים מולים וצ'ילי.
‫המרק מדהים.
‫למה שתלכו למקום עלוב כזה לאכול ג'מפונג?
‫אימא שלנו הייתה לוקחת אותנו לכאן
‫כי אהבתי את הג'מפונג במסעדה.
‫"אני רוצה את זה כל יום, אימא.
‫אני רוצה לאכול את זה כל יום."
‫אין פלא.
‫נראה שזו מסעדה ותיקה ומפורסמת.
‫תאכלי.
‫בבקשה. תאכל.
‫מה איתך, אימא?
‫אני לא רעבה.
‫טעים?
‫כן. ‫-באמת?
‫זה חריף.
‫לכל הרוחות! זה חריף מאוד!
‫זה קפסאיצין.
‫הקפסאיצין ממכר מאוד.
‫זה משחרר אנדורפינים ועוזר לפוגג מתח.
‫אבל כואב לחרבן אחר כך. כואב לחרבן למחרת.
‫חור התחת שורף מאוד.
‫זה… זה חריף מדי.
‫קר מאוד! ‫-תודה.
‫תודה. ‫-אחזיר את זה.
‫הינה. ‫-איזה כיף.
‫סאנג־טה, אתה נרטב.
‫יורד גשם. נכון היה טעים נורא?
‫השמש זורחת, אבל יורד גשם.
‫יורד גשם.
‫מבול. איזה כיף. ‫-לאט.
‫הקפסאיצין ממכר מאוד. נכון.
‫אכלנו הרבה.
‫כן, אה? ‫-כן.
‫מעניין למה יורד גשם.
‫לאט. ‫-מבול.
‫נאט קצת. ‫-וואו, איזו ארוחה גדולה אכלנו.
‫גם פה יורד מבול.
‫אצטרף אליכם.
‫הקפסאיצין ממכר מאוד.
‫מיס קו חיסלה הכול כי זה היה טעים מאוד.
‫זה יכאב כשתחרבני.
‫כבר קרה לך? זה שורף מאוד.
‫בואו נשתה קפה.
‫את תלכי. הפסקת הצוהריים שלי תיכף נגמרת.
‫זה ייקח רק עשר דקות.
‫שני אמריקנו על קרח, בבקשה.
‫אוקיי.
‫אני רוצה את זה.
‫סליחה.
‫את מיס קו מון־יונג?
‫אלוהים, זו את.
‫אני לא מאמין שאני פוגש אותך פה. זה מדהים.
‫אנחנו מכירים? ‫-כמובן.
‫אני מעריץ ותיק שלך.
‫רגע אחד.
‫בבקשה. זה כרטיס הביקור שלי.
‫- פרסום מ"ק - צ'וי דניאל, מנכ"ל -
‫"מנכ"ל".
‫זה החבר שלך, במקרה? ‫-לא, סתם מכר.
‫טוב לדעת.
‫שב בבקשה.
‫טוב, אז אצטרף אלייך לרגע.
‫בקיץ שעבר, החברה שלנו הפיקה
‫את השקת ספרך.
‫אבל את בטח לא זוכרת.
‫ראיתי אותך אז מרחוק.
‫אני לא מאמין שאני פוגש אותך.
‫ממש יד הגורל.
‫"גורל"?
‫אני מקווה שהגורל
‫ימשיך לקרב בינינו.
‫אם יש לך זמן,
‫נוכל להיפגש לארוחה.
‫בשמחה.
‫אז ניפגש כאן. תוכלי לכתוב את מספרך?
‫דניאל היקר, אני מקווה שתאכיל אותי בשר.
‫מון־יונג תמתין לשיחתך.
‫סליחה.
‫אדוני.
‫כן? ‫-סליחה.
‫אתה מוכן לצלם אותנו?
‫בהחלט.
‫לחץ על אייקון המצלמה.
‫אחת, שתיים…
‫היד על המותן שלה…
‫אתה רוצה שישים עליי יד?
‫בבקשה, צלם.
‫את נחמדה מאוד למעריצייך.
‫לדברי מר לי, אני מוכרת ספר ‫בכל פעם שאני מחייכת למעריץ.
‫את צריכה להתרכז בכתיבה, לא בשיווק.
‫ולמה נתת לו את מספרך
‫אם את בקושי מכירה אותו?
‫לא הצלחתי להתאפק. אני אוהבת דברים מהודרים.
‫"מהודרים"?
‫מה הבעיה?
‫לכי הביתה. אני צריך ללכת עכשיו.
‫אתה…
‫מקנא?
‫מה פתאום מקנא.
‫אני מאחר בגללך.
‫מהודר, בתחת שלי!
‫הוא כזה סחי.
‫כל כך מהודר.
‫אלוהים, אני רעבה.
‫מה? ‫-מה קרה?
‫את מכירה אותו?
‫אני לא רוצה בזה.
‫לא, בבקשה. די.
‫את לא רוצה? אז מה. זה הבית שלי.
‫אני משלמת חצי מהמשכנתא.
‫את לא מצטערת על המצב שנקלע אליו?
‫הוא לא מכיר אף אחד בסונגג'ין סיטי
‫והוא מרושש כי החברה שלו פשטה רגל.
‫בסדר, אבל למה את צריכה לעזור לו?
‫מה אכפת לך?
‫איך לא יהיה לי אכפת?
‫הוא המנכ"ל של ההוצאה לאור ‫שסאנג־טה עובד בה.
‫אבל אין לנו חדר פנוי…
‫אימא.
‫אל תגידי לי שתתני לו לגור בחדר בעליית הגג.
‫אימא?
‫אז תחלקו. ‫-לחלק מה?
‫את וג'ה־סו צריכים לחלוק חדר.
‫לחלוק בגד?
‫אי אפשר ללבוש חצי בגד!
‫אני צריך לחלוק חדר עם הבחור מההוצאה לאור?
‫אני מבין שהיא רוצה עוד שכר דירה,
‫אבל היא קצת מגזימה כבעלת דירה, לא?
‫אוף, שמעתי שהוא נכנס לדירה היום. זה מבאס.
‫כל מי שמסתובב ‫עם קו מון־יונג הזאת הוא צרה צרורה!
‫תפסיק לגרד. אתה תפצע את עצמך.
‫סאנג־טה!
‫את כועסת עליי?
‫אני מתקשר אלייך אבל את לא עונה.
‫חשבתי שאת מתחמקת ממני ‫כי לא נעים לך שסטרת לי…
‫למה בחרת בבית שלי?
‫בגללך, כנראה?
‫אני בעניין של מישהו.
‫כן, אני יודע.
‫האהבה הנכזבת שאת רוצה לשחרר.
‫אבל, ג'ו־רי…
‫אל תהיי כלבה.
‫למה לא אני?
‫למה הכלבה הזאת?
‫גם אני יכולה
‫להיות כלבה.
‫את טובה ומתוקה.
‫את צריכה להכיר מישהו שיאהב אותך כפי שאת.
‫אני לא טובה.
‫טוב…
‫בדרך כלל מי שאומר שהוא לא טוב,
‫הוא טוב.
‫טוב, שיהיה.
‫- סאנג־סאנג־אי־סאנג -
‫גם הבחורה הנחמדה וגם הכלבה
‫מאוהבות בטירוף באותו בחור.
‫די, מה? מה הבעיה שלך?
‫אתה רוצה שאעוף מפה או מה?
‫שמעתי שאמרת לה שעותק של ספרה
‫נמכר בכל פעם שהיא מחייכת למעריץ.
‫סופר צריך רק לדעת לכתוב.
‫היא לא סלבריטי.
‫למה לה להיות ידידותית אם אין בכך צורך?
‫בגלל טקטיקת המכירות המפוקפקת שלך
‫היא למדה להגיד לכולם שהם מהודרים
‫ולצייר לבבות באוויר כל הזמן.
‫היא הניחה לזר לשים יד על המותן שלה
‫ואז קבעה לצאת איתו לארוחה.
‫אתה מאלץ אותה לחייך כל כך הרבה
‫שהיא רק מרימה קצת את קצות פיה
‫ונראית כמו הג'וקר כשהיא מחייכת.
‫על מה אתה מקשקש?
‫תעשה את העבודה שלך!
‫באמת.
‫מה כבר עשיתי?
‫א־ריאום.
‫א־ריאום?
‫לעזאזל, נרדמו לי הרגליים.
‫אני מצטער מאוד.
‫הזקן הזה, מר קאן, ‫מציק לי שאשחק איתו פינג פונג
‫אז נאלצתי לנפנף אותו.
‫את בטח מותשת.
‫כמה עוד נצטרך להיפגש בחשאי ככה?
‫את יודעת שאסור למטופלים להתראות זה עם זה.
‫יש מצלמות בכל מקום. ‫חדר הכביסה הוא המקום הפרטי היחיד.
‫האידיוטים האלה.
‫בואי ננסה להפיק מזה את המיטב.
‫אולי ניהנה מהריגוש עד שנשוחרר?
‫אנחנו כאילו בסיפור אהבה טרגי.
‫א־ריאום.
‫ברשותך,
‫אני רוצה לנשק…
‫אני יכול לנשק אותך?
‫אלוהים.
‫לעזאזל. אני עייף. ‫למה אני צריך להחליף עכשיו סדינים?
‫איזה ניג'וס.
‫היא תמיד מעבידה אותי קשה בשעת הנוספות.
‫פארק האנג־ג'ה, המכשפה הזקנה.
‫אעשה זאת אחר כך. לך לנוח.
‫באמת?
‫אני יכול לישון פה לשעה קלה?
‫אבל לא אוכל לעזור לך אם מיס פארק תגלה.
‫אין בעיה.
‫וואו, אני מותש.
‫זהירות.
‫מה לכל…
‫רק הפעם. תשכח שראית משהו, רק הפעם.
‫גאנג־טה. בבקשה, אח גדול.
‫למיטב ידיעתי, אני צעיר ממך.
‫גאנג־טה, הנח לנו לאהוב. בבקשה.
‫קום.
‫שמע, אהבה אינה חטא.
‫גם מטופלים הם בני אדם.
‫נכון, זה לא חטא.
‫אבל זה מנוגד לכללים.
‫אני לא מאמינה.
‫אוי, א־ריאום.
‫הם עלולים
‫להעביר אחד מכם.
‫אחי, בבקשה.
‫אל תגלה לממונים עליך.
‫בבקשה, אני מתחנן.
‫כדאי שתתרכזו בטיפול
‫כדי שישחררו אתכם בהקדם.
‫אחרי שתצאו מפה,
‫לא ינסו להפריד ביניכם.
‫לעזאזל.
‫חזרתי!
‫היי, סאנג־טה.
‫אני לא רוצה לעשות את זה.
‫אני משועממת.
‫סאנג־טה.
‫את לא דופקת? זה גס רוח להיכנס בלי לדפוק.
‫תבלה איתי קצת. אתה יודע פוקר?
‫הו, מאנג־טה. ‫-לא, פוקר.
‫מאנג־טה שלי.
‫הוא שלי עכשיו. גאנג־טה נתן לי אותו.
‫לא.
‫מאנג־טה…
‫גאנג־טה הכין אותו במאי 2007 ונתן לי אותו.
‫הוא אמר שמאנג־טה יאכל ‫את כל הסיוטים שלי, אז…
‫אני אימצתי את מאנג־טה ביוני 2020, ‫הוא שלי עכשיו.
‫לא נכון. בכלל לא מסרתי אותו לאימוץ. ‫אז זה לא אפשרי.
‫מאנג־טה הוא שלי. ‫-לא, הוא שלי.
‫לא, מאנג־טה שלי.
‫לא, גאנג־טה נתן לי אותו. ‫-תחזירי.
‫לא, הוא שלי. ‫-לא, הוא שלי.
‫הוא של סאנג־טה. ‫-הוא שלי!
‫לא, הוא שלי! ‫-תחזירי!
‫הוא שלי. ‫-בבקשה, תחזירי.
‫מאנג־טה שייך לסאנג־טה.
‫לא, הוא שלי. ‫-מאנג־טה שלי!
‫לא! הוא שלי. תחזירי! ‫-הוא שלי.
‫מאנג־טה שלי! ‫-הוא שלי!
‫הוא שלי…
‫סאנג־טה?
‫מאנג־טה שלי! ‫-לא, מאנג־טה שלי!
‫אמרתי שהוא שלי! ‫-מאנג־טה שלי!
‫הוא שלי. ‫-שלי!
‫מאנג־טה שלי. ‫-אמרתי לך שהוא שלי!
‫לא! הוא שלי! ‫-שלי!
‫הוא שלי! ‫-מאנג־טה שלי!
‫לא, הוא שלי! ‫-לא נכון!
‫למי שייך מאנג־טה? ‫-למי שייך מאנג־טה?
‫הוא שלי, נכון? נתת לי אותו.
‫אנחנו שלושה אחים.
‫מאנג־טה, גאנג־טה וסאנג־טה, נכון?
‫שניכם. ‫-הוא שלי!
‫לא, אמרתי לך שמאנג־טה שלי. שלי!
‫לא, הוא שלי! ‫-מאנג־טה שלי.
‫הוא שלי. ‫-מאנג־טה שלי!
‫מאנג־טה שלי! ‫-שקט!
‫שניכם, תנו לי אותו.
‫אחת.
‫שתיים.
‫שלוש.
‫היי!
‫לכי מפה! אני שונא אותך!
‫אני שונא אותך. ‫-היי!
‫אני שונא את מיס קו מון־יונג.
‫מיס קו מון־יונג רעה. היא מרשעת אמיתית.
‫קו־מונג יונג…
‫גם את. תחזירי לו.
‫נתת לי אותו! אתה לא יכול לקחת אותו!
‫אמרתי לך לא לריב עם סאנג־טה. ‫בכל מקרה, תני לי את זה.
‫תחזירי, עכשיו.
‫בבקשה!
‫אידיוט! רשע קטנוני!
‫מנוול קטנוני!
‫לא ייאמן איזה מנוול קטנוני!
‫סאנג־טה, צא.
‫אתה צריך להתלבש.
‫אם אתה לא רוצה לצאת, לפחות פתח את הדלת.
‫אתה הרי יודע שמאנג־טה
‫לא יכול לתפוס את הפרפרים.
‫מאנג־טה לא יכול לתפוס את הפרפרים.
‫מה אמרת?
‫אני לא שומע אותך.
‫הוא חסר תועלת אם לא יוכל לתפוס את הפרפרים.
‫בדיוק.
‫שמת אותו במגירה ושכחת ממנו,
‫אז נתתי אותו למיס קו.
‫אני מצטער שלא שאלתי אותך קודם.
‫אבל כשלא צריכים משהו,
‫נחמד להציע אותו למישהו שזקוק לו.
‫"להציע"?
‫בדיוק.
‫אבל…
‫אם אני אתן את חפציי למי שזקוק להם,
‫מה איתי?
‫מה יישאר לי?
‫לך תמיד
‫יהיה אותי.
‫תשכח ממאנג־טה. יש לך את גאנג־טה.
‫מיס קו לבד, לכן היא זקוקה למאנג־טה.
‫אז האם תיתן לה את מאנג־טה?
‫כן, היא יכולה לקבל את מאנג־טה. ‫את מאנג־טה. לא את גאנג־טה.
‫כן.
‫כן, היא יכולה לקבל את מאנג־טה. ‫לא את גאנג־טה.
‫כן, היא יכולה לקבל אותו.
‫היי.
‫אני לא יכולה לישון מרוב זעם.
‫מה עשיתי לא בסדר?
‫סאנג־טה אמר שאת יכולה לקבל אותו.
‫מאנג־טה.
‫מאנג־טה שלך מעכשיו.
‫שיהיה. הוא היה שלי בכל מקרה.
‫נסי להיות רגועה גם כשסאנג־טה מתעצבן.
‫אל תיתן לי פקודות. ‫-זו לא פקודה.
‫אני מבקש ממך טובה.
‫אבל איך מדחיקים את הכעס ונרגעים?
‫ספר לי. אתה מומחה.
‫ראיתי אותך בפעולה כשחתכתי אותך בסכין.
‫גם כשהאיש תפס בשיער של אחיך בחנות הספרים
‫וכשאחיך דפק לך מכות על הרצפה.
‫שמרת הכול בפנים ונתת לו להכות אותך.
‫איך אתה עושה את זה?
‫אם פשוט אבליג,
‫לא יקרה שום דבר.
‫אם אתן לרגשות לשלוט בי
‫בלי לחשוב על התוצאות,
‫לא תהיה לי מערכת יחסים כזאת עם סאנג־טה.
‫לשמור את הכול בפנים ולהחזיק
‫זו הדרך היחידה
‫להגן על סאנג־טה.
‫זו הסיבה שנועדנו להיות יחד.
‫אתה רגוע.
‫ואני הפכפכה.
‫כמו רימון והנצרה שלו.
‫אנחנו מתאימים.
‫נועדנו זה לזה.
‫עם כמה בחורים את חושבת שנועדת להיות?
‫למה אתה מתכוון?
‫אולי תגידי את זה למעריץ המהודר שלך.
‫"מהודר"?
‫אתה מדבר על העט?
‫מה דעתך?
‫הוא לא מהודר מאוד?
‫תראה את העיצוב. מושלם.
‫אבל שתדע,
‫אתה הרבה יותר מהודר
‫מהעט הזה.
‫אלוהים, מה את עושה?
‫אז אל תקנא.
‫מה? אני לא מקנא.
‫אני עייפה.
‫עלי לחדר לישון.
‫לא רוצה. מאנג־טה כאן.
‫אולי תירגע?
‫אגב, המנהל או דיבר איתך?
‫על חידוש השיעור שלך.
‫כן.
‫אני מבין.
‫הם קיבלו בקשות רבות מהמטופלים.
‫כנראה
‫כולם נהנו מהשיעור שלך.
‫השפם שלי!
‫איפה השפם שלי?
‫אה, זה.
‫גילחתי אותו.
‫מה?
‫למה?
‫טוב…
‫לך לעזאזל!
‫איך אתה מעז לגעת לי בשפם?
‫גם לך יש חלק בזה. עזוב!
‫חתיכת… ‫-מה?
‫חכה. רגע. לא.
‫לא. בבקשה! לא!
‫קו מון־יונג…
‫כלבה… ‫-אני לא יכול להתרכז בגללו.
‫ברצינות, איזה מעצבן!
‫היה דבוק לו מסטיק?
‫כן, נדבק.
‫אלי הטוב.
‫אתה כל כך נאה בלי השפם.
‫ג'ה־סו, אני שמחה שגילחת אותו.
‫תודה רבה לך, ג'ה־סו.
‫אלוהים.
‫הוא לא התפרץ עליי כי גילחתי אותו?
‫מה את עושה סונג־ג'יי?
‫בוקר טוב, ג'ו־רי.
‫הערתי אותך?
‫לא.
‫מה פתאום את מנקה?
‫חשבתי שאני יכולה לעזור במשהו
‫בזמן שאני מתגוררת אצלכן.
‫אהיה אחראית על ניקיון החדר.
‫פשוט תעמידי פנים שאני לא כאן.
‫אל תשימי לב אליי.
‫ג'ו־רי.
‫שמת לב לאיזה שינוי?
‫נראית טוב יותר עם השפם. למה הורדת אותו?
‫בבקשה, קח עוד בשר.
‫סאנג־טה אולי לא קל,
‫אבל הוא מצייר יפה,
‫אז תתנהג אליו יפה בבקשה.
‫אז אוודא שתמיד יש בשר על השולחן.
‫אל תדאגי, גברתי.
‫איזו סעודה ארגנת לנו.
‫לא יודע איפה להתחיל.
‫המרק מלוח מדי.
‫תאכלי.
‫אתה מרשים מאוד.
‫יש לך חברת הוצאה לאור בגילך הצעיר.
‫אני מנהל פיצרייה משלי בגיל צעיר…
‫מיס קאנג.
‫אני יודע שאני משלם לך ‫רק 200 אלף בחודש להיות כאן,
‫אבל אעמוד שוב על הרגליים בקרוב
‫ואתגמל אותך על נדיבותך עשרות מונים.
‫אז קדימה, סיים לאכול. נחתום על זה.
‫בחיי.
‫מה הבעיה? למה את במצב רוח רע?
‫למה שאלת את מר לי מה עושים הוריו?
‫הוא מתגורר איתנו.
‫אני לא יכולה לשאול על משפחתו?
‫מרגיז אותי שהוא מסקרן אותך כל כך.
‫כי הוא מעוניין בך.
‫איך את יודעת?
‫כשתהיי בגילי, תביני.
‫יש דברים שפשוט יודעים בגיל מסוים.
‫אם זה ידוע לך,
‫אל תשלי אותו.
‫הוא חרוץ ועליז.
‫הוא נראה בחור טוב, למה לא?
‫אימא, את יודעת למה אני ככה.
‫כן, אני יודעת. לכן אני אומרת את זה.
‫הבחור ההוא לא משיב אהבה לבתי.
‫גם אני שונאת אותו בשל כך.
‫אני שונאת אותו,
‫אבל גם מרחמת עליו.
‫בכל מקרה, את חשובה לי הרבה יותר.
‫אמרת לי להמשיך לרדוף אחריו ‫גם אם הוא דוחה את חיזוריי.
‫אני חוששת שתרדפי אחריו
‫עד פי תהום אם אניח לך.
‫שלום.
‫הו, זו הטבחית שדיברת עליה.
‫שלושתכם הגעתם יחד?
‫כן, אני עובד על ציור הקיר. ‫לגאנג־טה יש משמרת יום,
‫ומיס קו מעבירה שיעור.
‫באמת? ‫-כן.
‫הסתפרת.
‫נחמד.
‫הוא סיפר אותי.
‫אתה סיפרת אותה?
‫למה? יפה לה יותר ארוך.
‫בואו לבקר כשיהיה לכם זמן.
‫אבשל לכם.
‫לא נראה לי שבתך מתלהבת מהרעיון.
‫היא דומה לי,
‫מתקשה להסתיר את רגשותיה.
‫אל תדאגי. בואי לארוחה אצלנו.
‫תוכלו להמשיך את הריב אם תרצו.
‫הכי טוב אם תשלימו אחרי הריב.
‫אנחנו צריכים לזוז.
‫אתה אוהב את הדו־פרצופית?
‫מה?
‫למה סיפרת את מיס קו? ‫-סאנג־טה, זה…
‫אתה דלוק על הטבחית שלך?
‫תפסיקי לדבר שטויות.
‫אז למה שחררת לי את הזרוע?
‫למה שאשלב איתך זרועות?
‫כי אנחנו הולכים יד ביד.
‫קדימה.
‫הרימון זקוק לנצרה שלו.
‫תנו לי להצטרף. גם אני רוצה לשלב זרועות.
‫בסדר? ‫-תסתכל קדימה,
‫שלא תיפול.
‫טוב? ‫-תסתכל קדימה.
‫תסתכל קדימה, שלא תיפול.
‫חשבתי שתכעסי ולא תסכימי ללמד.
‫כל כך דאגתי אתמול.
‫שמעתי שהמטופלים רוצים שאחזור ללמד.
‫האם מר מון אמר את זה?
‫אולי היה נבוך מדי לספר לך שהוא איים עליי.
‫הוא איים עליך?
‫הוא אמר שמוטב שאחזיר את שיעור האגדות
‫או שלא יעשה שום דבר שאומר לו לעשות.
‫הוא נעץ בי מבט ונתן לי אולטימטום.
‫למה הוא עשה זאת?
‫הוא כנראה רוצה לפגוש אותך גם כשהוא עובד.
‫רציתי לשאול אותך משהו.
‫האם את,
‫במקרה, מכירה את המטופלת מיס פארק אוק־ראן?
‫פארק אוק־ראן?
‫אה, היא.
‫מכירה אותה? ‫-כן.
‫היא לומדת אצלי.
‫מה איתה?
‫תהיתי אם היא נהנית מהשיעור.
‫אם אתה מרגיש סחרחורת או מתקשה להירדם
‫אחרי שנטלת את התרופה…
‫פה גדול בבקשה. ‫-תגיד לנו.
‫הרם את הלשון כך.
‫תודה רבה, אחי.
‫שלא סיפרת למיס פארק.
‫עוד לא החלטתי.
‫אתה מבין, א־ריאום ואני
‫הסכמנו שנחכה עד שנשוחרר מבית החולים.
‫צריך להישמע לכללים, אתה יודע.
‫נתרכז בטיפול בעצמנו
‫כדי שנוכל להשתחרר בקרוב ולאהוב
‫כמה שנרצה אחרי שנצא מפה.
‫אני שמח לשמוע.
‫המחויבות היא הדבר הכי חשוב.
‫אבל למען האמת, זה קשה.
‫בשונה ממך, אני לא סבלני במיוחד.
‫עדיף כבר לא לראותה בכלל.
‫אני רואה אותה כל יום וזה מטריף אותי.
‫אני אומר לעצמי לא להביט בה.
‫אבל לא מפסיק לחשוב עליה ‫גם כשאני עוצם עיניים.
‫ואז כשאני רואה אותה,
‫אני רוצה לגעת בה.
‫כשאני רואה אותה מחייכת למישהו אחר
‫אני מתעצבן.
‫היפה והחיה נכתב
‫בידי ז'אן־מארי לפרינס דה בומונט, ‫סופרת צרפתית מימי הביניים.
‫רק כשהספר עובד לסרט אנימציה,
‫הדמות של… ‫-המוח שלי אומר לי שאסור,
‫אבל איני יכול להפסיק להביט.
‫הסיפור אמור ללמדנו… ‫-והלב שלי…
‫לא לשפוט… ‫-עוקב אחרי עיניי.
‫לפי מראה עיניים בלבד.
‫זה ממש מטריף אותי.
‫אבל זה מה שמבוגרים רוצים לספר לילדיהם
‫כדי להטיל משמעת.
‫היפה והחיה הוא סיפור על סינדרום סטוקהולם.
‫החיה חי לבדו בטירה בגלל קללה.
‫הוא מחזיק בת ערובה בשם בל בטירה
‫ומטפח אותה. על זה הסיפור.
‫זה לא עוסק בגברת נדיבה
‫שנעולה בטירה במקום אביה
‫ועוזרת לחיה להסיר מעצמו את הקללה
‫כי היא מתאהבת בו?
‫החיה היה בדרך כלל אנוכי וקשוח כלפי בל.
‫אז כשהיה עושה מעשה טוב אחת ליובל
‫ומביט בה בחיוך
‫העלמה התמימה הייתה מתרגשת.
‫"כן.
‫החיה בודד. עליי לעטוף אותו באהבתי.
‫רק אני אוכל לשנות אותו."
‫אבל בל שגתה באשליות.
‫נכון.
‫לא!
‫א־ריאום! ‫-היפה והחיה
‫זה לא סתם סיפור על חיה שמטפח את קורבנו.
‫אז מה כן? ‫-החיה
‫הופך לנסיך
‫בזכות כוחה של אהבתה הטהורה של בל.
‫אהבתה של בל
‫ריסנה את טבעו האלים של החיה.
‫האהבה הזאת
‫עטפה את נשמתו הפצועה.
‫זה הדבר הנפלא ביותר שאדם יכול לעשות…
‫זו…
‫אהבת אמת.
‫היי, אני עומדת להקיא.
‫השפעת התרופה מתפוגגת כנראה. ‫נטלת את התרופה?
‫האהבה הזאת
‫עטפה את נשמתו הפצועה.
‫אהבה?
‫"זהו פרח
‫זהו פרח
‫זהו פרח"
‫בחיי.
‫זו ממש יצירת אמנות.
‫שלום!
‫שלום.
‫הציור הזה ממש מאיר את האולם.
‫מתי למדת לצייר כל כך יפה?
‫נולדתי עם כישרון. זה כישרון מולד.
‫לא למדתי.
‫נולדת עם זה. ‫-כן.
‫אני ממש מקנאה במי שיכול לצייר כל כך יפה.
‫כן.
‫אוכל לצייר פה פרח קטן?
‫לא! אל תגעי!
‫אל תגעי במכחול שלי. אל תגעי בציור שלי.
‫בסדר. לא אגע.
‫בסדר. ‫-לא אגע בכלום.
‫"זהו פרח
‫גם אם יפרח בהרים
‫זהו פרח ‫-למה אתה מאזין?
‫זהו פרח"
‫"כולם פרחים"? ‫-כן.
‫אני מתה על השיר הזה.
‫"גם אם יפרח בהרים
‫זהו פרח. ‫-זהו פרח.
‫גם אם יפרח בשדה
‫זהו פרח ‫-זהו פרח
‫גם בשדה ‫-גם בשדה
‫זהו פרח ‫-זהו פרח"
‫השיר הזה, מה? ‫-כן.
‫כשתגמור עם זה,
‫תרצה לבוא איתי לראות פרחים?
‫כן.
‫וואו, זה מדהים.
‫אתה מדהים.
‫תודה.
‫האם מיס לי א־ריאום תהיה בסדר?
‫היא הסכימה לפגוש אותו.
‫מר או נמצא שם איתה, נראה איך זה הולך.
‫שמעתי שהיה מכה אותה.
‫למה לבקר אותה אם הם גרושים. אין לו בושה.
‫בכל מקרה, מיס לי נחמדה מדי.
‫למה שתבקר אותו בכלל?
‫הם למדו יחד בחטיבה.
‫הם מכירים יותר ממחצית חייהם
‫אם כוללים את שלוש השנים שהיו נשואים.
‫בטח קשה לגדוע את כל הקשרים.
‫לכן טיפוח הוא מפחיד.
‫מיס קו צדקה.
‫א־ריאום! חכי!
‫א־ריאום.
‫עזוב.
‫אל תבוא לבקר אותי שוב.
‫אני מצטער על הכול.
‫בואי נתחיל מחדש.
‫אני מבטיח שאהיה טוב אלייך.
‫לא אתן לך לשטות בי שוב.
‫כבר נגמר בינינו
‫ואני אתחיל מחדש כשאצא מכאן.
‫א־ריאום.
‫זכרי את הימים היפים שלנו יחד.
‫אם אני… אם אכה אותך שוב,
‫אחתוך לעצמי את היד. אני מתכוון לזה.
‫אני אוהבת מישהו אחר.
‫מה?
‫על מה את מדברת?
‫אגור איתו אחרי שאשתחרר
‫אז פשוט תמשיך בחייך.
‫את כבר מתראה עם איזה מניאק?
‫אתה מכאיב לי, עזוב. ‫-חתיכת…
‫אוי, מצטערת.
‫חשבתי שאתה פח זבל.
‫מיס קו!
‫אין ספק שאני בבית חולים פסיכיאטרי.
‫מלא בכלבות משוגעות.
‫אולי תאשפז את עצמך גם כן?
‫מנוול משוגע.
‫אלי הטוב…
‫היי, קומי.
‫אמרתי, קומי. את לא מתכוונת לקום?
‫מר מון!
‫רגע אחד. ‫-לא…
‫גאנג־טה! תפסיק.
‫אתה יודע שאסור.
‫תפסיק.
‫מה אתה עושה?
‫מספיק. די.
‫לא! תפסיק, מר מון.
‫בבקשה.
‫בבקשה…
‫אל תרביץ לו. לא. אתה לא צריך להרביץ לו.
‫לא צריך להרביץ לו.
‫את בסדר?
‫לא.
‫זה כואב.
‫מה תעשה?
‫טוב, טכנית מדובר בהגנה עצמית…
‫לא נכון…
‫זה שימוש מופרז בכוח.. ‫-לא משנה מה הסיבה,
‫אח בבית החולים תקף מבקר ויש להענישו.
‫אם א־ריאום לא הייתה מתערבת ‫זה היה יכול להיגמר רע יותר.
‫וזה לא רק בגלל מר מון
‫אלא בשם בית החולים… ‫-שמעת אותה, נכון?
‫נסה להצטדק על מעשיך.
‫אני מצטער. אחי…
‫אני מצטער. אחי… אני מצטער…
‫אני האח הגדול אז אדבר איתו.
‫היית צריך להתאפק. למה עשית את זה?
‫ספרת בלב עד שלוש?
‫היית צריך לספור עד שלוש.
‫אקבל כל עונש, לא משנה מה.
‫טוב, אולי מוגזם לפטר אותך.
‫ונזיפה לא תספיק.
‫אני מניח שאאלץ להשעות אותך.
‫ללא שכר.
‫כן.
‫לך לארוז את דבריך.
‫אתה על סמים? או שיכור?
‫למה הרבצת לו? ברור שהוא הולך לתבוע.
‫למה עשית את זה?
‫אתה טוב בלשמור דברים בפנים ולהבליג.
‫ביי.
‫גאנג־טה.
‫אתה באמת עוזב? כאילו כלום?
‫אתה לא יכול להתנצל
‫ולומר שטעית?
‫אבל לא…
‫טעיתי.
‫מר מון.
‫היית כזה מגניב.
‫אתה שולט!
‫אוי, זה בגלל האידיוט הזה.
‫גאנג־טה, תחזור בקרוב, טוב? נחכה לך.
‫מר מון…
‫למה הוא מחייך?
‫הוא לא מחייך.
‫השעו אותו. הוא בטח על סף בכי.
‫לא. ראיתי אותו מחייך.
‫טוב, בסדר. כשייראה שאתה רוצה לברוח,
‫אברח איתך על המקום.
‫- בית חולים פסיכיאטרי או־קיי -
‫אני…
‫הושעיתי.
‫לא אקבל שכר בתקופת ההשעיה
‫ובטח יתבעו אותי.
‫הכול כל כך דפוק.
‫אמרת פעם
‫שתברחי איתי
‫מתי שארצה.
‫אני רוצה
‫לנסוע איתך לטיול.
‫עכשיו.
‫קדימה.
‫- תודה מיוחדת לצ'וי דניאל ‫על הופעת האורח -
‫נדמה שאתה מאלף אותי.
‫קו מון־יונג!
‫כנראה השתגעתי.
‫זו הסטייה שחלמת עליה?
‫אני לא יכול לבוא לכאן עם סאנג־טה.
‫אני עושה דברים שאני לא רגיל לעשות
‫בגללך.
‫למה לא ענית?
‫מה אם היא לא מתה?
‫אולי היא סתם נעלמה?
‫אתה מעדיף אותי או את מיס קו מון־יונג?
‫אני לא רוצה שתבלה את כל חייך
‫בטיפול באחיך.