PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Něco, co jsem ti nemohl dát posledně.
Můj brácha je sám o sobě číslo.
Mám dost starostí s ním, tak prosím…
Přestaň mi dál ničit život.
A odejdi.
KAPITOLA 11: OŠKLIVÉ KÁČÁTKO
A co Pak Ong-nan? Kde je teď?
Co budeme dělat? Asi utekla.
Zavolejte policii. Rychle.
- Pojď se mnou. - Dobře.
Hodně štěstí, zdraví…
KANG-TCHE
Nenafintila jste se a nepřišla
sem tak pozdě jen na šálek čaje.
Co chcete?
Sakra.
Hezké.
Vůně starých knih.
Ty květiny jsou mrtvé.
Mrtvé věci bys měla vyhazovat.
Nedotýkejte se mých věcí.
Co vás sem přivádí?
Bála jsem se,
že ti bude smutno.
Ko Mun-jong.
Mun-jong.
Dnes se mě
tvůj otec snažil zabít.
Nazval mě
zrůdou.
Křičel, že všechny zrůdy musí umřít.
Taky řekl, že měl tehdy zabít i svou dceru.
Vrhl se na mě.
To jsi nevěděla, že?
- A co má být? - Je to kruté.
Vždyť je otec. A v den narozenin své dcery…
Bože.
Jak něco takového mohl říct?
Napadlo mě, že bych se za tebou měla zastavit
a popřát ti k narozeninám.
Takový den bys neměla
trávit úplně sama.
- Proč vám na mně záleží? - Jsem fanynka.
Tvé matky.
Jsem její fanynka.
To je hezké.
Jasně jsem řekla,
ať se ničeho nedotýkáte.
Jsme si podobné.
Nesnáším,
když se někdo dotýká mých věcí.
Ko Mun-jong!
Kde…
Ko Mun-jong.
Mun Kang-tche?
Díky bohu.
Jsi v pořádku.
Díky bohu.
Není ti nic?
Neublížila ti?
- Pak Ong-nan… - Kde je?
Kde je teď?
- Odešla. - Kdy? Kam šla?
Kdy odešla?
Právě teď.
Přišel jsi
chytit pacientku na útěku?
Ne kvůli mně?
Nechyběla jsem ti?
Na prvním místě je tvůj bratr,
ale i pacienti jsou pro tebe důležitější než já.
Ko Mun-jong.
Jel sem kvůli pacientce,
tak proč mě kurva objímal?
Prosím.
Než uděláš něco impulzivního, napočítej do tří.
- Raz. - Ale ne.
Co tvá ruka?
- Dva. - Krvácíš.
- Bože. - Tři.
Tady ho máte zpátky.
Vypadněte.
Měla jsem ji prostě bodnout a nechat si ji tady?
Promluvme si.
Proč jsi mi to ovázal? Prosila jsem se o to?
Je to jen malá ranka na dlani. Ani to nebolí.
„Náš vztah je prokletý.
Přestaň mi dál ničit život. A odejdi.“
Ty nesmysly, co jsi plácal, mě…
Bolely…
mě mnohem víc.
Prý nejsem prázdná plechovka.
Tak proč se ke mně tak chováš?
Říkala jsem, že na dnešku mi záleží.
Že nechci být sama!
Když se nedokážeš ovládnout,
počítej do tří.
Raz.
Dva.
- Tři. - Tři.
Všechno nejlepší.
Chyběla jsi mi.
Proč se červenáš?
Je mi… jen teplo.
Je tu teplo, viď?
Taky jsi celý červený.
Není mi dobře.
Úplně hoříš.
Volal pan Mun.
Vypadá to, že se Pak Ong-nan zastavila u slečny Koové.
Co? Proč šla tam?
Na to musíme přijít.
Informujte policii, kde byla viděna naposledy.
Ano, pane. Budu vás informovat, až zkontrolujeme záběry z kamer.
Možná se v noci vrátí,
tak zůstaňte tady
a celou noc hlídejte.
- Ano, pane. - Jistě.
Co hlava?
Nic moc. Trefila mě kamenem.
Utrpěl jsem pracovní úraz.
Máte pravdu.
Pomůžu vám s papírováním
a taky zvažte podání výpovědi.
- Počkat. - Na shledanou.
Šťastnou cestu.
Pálí. Pálí to.
Opatrně, abych se nespálil.
Bože, to pálí. Opatrně. Musím dávat pozor.
Ahoj, Sang-tche.
Ahoj, Če-su.
Co? Proč jíš tak pozdě?
Mlsáš?
Čekal jsem s večeří na Kang-tcheho,
ale v nemocnici mají naléhavý případ.
Musí někoho chytit, tak dnes nepřijde domů.
Vyslali ho do akce.
Proto jsem tu místo něj.
Vypadá to dobře.
- Můžu ochutnat? - Rozhodně ne. To je moje.
Ochutnáš jednou, pak znovu a znovu.
„Kdož ukradne vejce, ukradne i vola.“
Ani náhodou. Je to moje.
Už vím.
Tohle jsem našel venku.
To je Mang-tche.
- Mang-tche? - Jo.
Jako děda Mang-tche z té knížky?
Ne, není děda. Je Kang-tcheho mladší bráška.
Sang-tche, Kang-tche a Mang-tche.
My jsme
tři bratři.
Bože.
Kdo to vymyslel?
Nechápu, že té ošklivé panence říkáš bratr.
To já se kolem vás motám už deset let.
Jestli bys měl mít dalšího bratra,
jsem to já.
Če-su je mezi Sang-tchem a Kang-tchem.
- Počítej mě. - Rozhodně ne, Če-su.
Nejsi náš bratr.
Nemáme stejné příjmení a nejsme příbuzní.
Nepatříš k nám do rodiny, jsi vlastně cizí člověk.
Nejsi součástí naší rodiny. Jak se opovažuješ.
Jak se opovažuješ…
- Počítej mě k vám! - Nech toho.
Nech toho, když jím horké jídlo.
- Počítej mě k vám, jo? - Ne, Če-su…
- Ne, Mang-tche! Pálí to! - Bože.
Pojď. Naplnila jsem vanu ledovou vodou.
Ledovou vodou? Proč?
Musíme ti srazit horečku.
Viděla jsem to ve filmu. Svlékni se a vlez do vany.
Chceš tam nasypat růže?
To nemusíš. Jen mi přines mokrý ručník.
Ta žena…
Utekla z nemocnice?
Můžeš mi říct,
co ti napovídala?
Prý si myslela, že budu osamělá a přišla mi popřát.
A že je fanynka mé mámy.
Co dál?
Prý dnes v nemocnici málem umřela.
Proč se to stalo?
Pacienti se často perou.
Nemusíš si dělat starosti.
To je příjemné.
Co myslíš?
Nikdy se o mě…
nikdo nestaral, když jsem
onemocněl.
Ču-ri!
Dobré ráno.
Jedete do práce?
Omlouvám se.
Měla jsem se za všechno omluvit dřív.
No tak, nejsme cizí.
Žijeme pod jednou střechou jako rodina.
Nic si z toho nedělejte.
Prosím.
- Co je to? - Peníze na vyčištění auta.
Vezměte si je.
- Tak takové to je. - Prosím?
Pokaždé, když Mun-jong udělala nějaký průšvih,
dával jsem lidem peníze v krabicích od sladkostí.
Takhle se asi cítili, když je otevřeli.
Člověk sklízí, co zasel.
Pojďme spolu raději na oběd.
Pak si budeme kvit.
Sakra.
Myslela jsem, že jsi pryč.
Kam bych šel?
Co tvá horečka?
- Ustoupila. - Za den?
Ty jeden… předstíral jsi ji, že jo?
Ne.
Soužila mě láska.
Promluvme si.
O čem jsi se mnou chtěl mluvit?
O mém bratrovi.
Už zase tvůj brácha.
Sang-tche má
traumatickou vzpomínku.
Traumatickou?
Proto jsme jako malí odjeli ze Songdžinu
a museli jsme se narychlo stěhovat každé jaro.
Jen kvůli jeho traumatu.
Moji mámu…
zavraždili.
Sang-tche byl jediný svědek…
její vraždy.
Motýl mi řekl, že mě taky zabije,
když neudržím jazyk za zuby.
Řekl, že si mě najde
a zabije mě!
Hrozně jsme se báli.
Bylo mi teprve 12 let
- a neměli jsme nikoho… - Pojď už.
…kdo by nás ochránil.
Tehdy to začalo.
Každé jaro, pokaždé když uvidí motýly,
se Sang-tchemu…
vrátí noční můry o noci, kdy nám zabili mámu.
Co? Motýlci…
Ne, motýlci ne!
- Co? Co se děje? - Motýlci!
- Bože. - Motýlci!
- Co se stalo? - Ti motýlci…
- Sang-tche. - Motýlci…
Bože, ti motýlci…
- Motýlci! Ti motýlci! - Říká, že mu motýli ublíží.
Říkali, že mě zabijou.
- Zabijou mě! - A že musíme utéct.
Přijdou si pro mě!
Nosí tu bolest v sobě
už skoro 20 let.
Proto…
mě potřebuje.
Ale já,
přes tohle všechno,
chci trávit čas s tebou.
Jednou jsi řekla,
že tě osud nezajímá.
Že osud je, když se objeví někdo,
koho právě potřebuješ.
A já
tě potřebuju.
Musím zůstat
se Sang-tchem,
tak ty prostě
zůstaň se mnou.
Dobře. Proč ne?
SANG-TCHE
Je to květina.
- Ahoj. - Už jsi jedl?
Měl jsem rýži a kimči s růžičkovou polévkou.
Chytil jsi pachatele? Toho pachatele.
Ona je pacientka, ne pachatel.
Jo, pacientka. Chytil jsi ji?
Ne, nenašel jsem ji.
Ale ne. Co budeš dělat?
S tím si nemusíš dělat hlavu.
Nejez večeři beze mě. Zkusím přijet brzy.
Dobře.
Dnes přijede brzy.
Test bude hotový rychle,
nemusíte se bát. Uvidíme se za chvíli.
Můžete.
Uvidíme se později.
Ach jo.
Snad se mu nevrátil nádor.
Bojím se.
Je zázrak, že v jeho stavu dokázal přežít skoro 20 let.
Co říkala policie o Pak Ong-nan?
Naposledy byla viděna včera večer
na kamerovém záznamu z turistické trasy na hoře Odži.
Její další pohyb je předmětem vyšetřování.
Vážně? Tak uklidíme postel
a pošleme věci na policii.
Musím přijmout pacienta na čekačce.
Už? Vždyť se může vrátit.
Ne, nemůže.
Ahoj.
Počkej.
Musíme uklidit a sbalit věci Pak Ong-nan.
- Už? - Jo.
Paní Paková řekla, že přijmeme pacienta na čekačce.
VRAŽDA ČARODĚJNICE ZE ZÁPADU
Ona se nevrátí?
Nebo se nemůže vrátit?
Když se zaběhne pes,
tak všichni alespoň předstírají, že ho hledají.
Vrchní sestra na to nevypadá, ale je bezcitná.
Hledá ji policie.
Aha.
PAK ONG-NAN DEPRESE
Díky.
Změnil jste se.
- Prosím? - Váš úsměv.
Je hezký.
Slyšel jsem, že Pak Ong-nan bývala herečka.
Absolvovala několik plastických operací.
Říkala to Ju Son-he, která s ní byla na pokoji.
- Co, prosím? - Říkala, že se ta ženská chovala
v posledních měsících divně.
Prý říkala, že musí nazkoušet roli
a pochechtávala se při pohledu do zrcadla.
Celou noc se snažila něco naučit.
Ju Son-he si myslela, že je pořád ještě herečka.
Zkoušela roli?
VRAŽDA ČARODĚJNICE ZE ZÁPADU
Jsem ráda, že jsem se včera udržela.
Kurva!
Cože? „Kurva“?
Vy se ale vybarvujete.
Omlouvám se, pane.
- Kde jste včera spal? - Prosím?
Byl jste v depresi, ale teď vypadáte spokojeně.
Hádám, že jste přespal někde jinde.
Užíval jste si místo hledání pacientky?
Ne, pane. Tak to nebylo.
Proč zrovna tam?
Já…
Vážně jsem se bál a…
Popřát jí k narozeninám?
Ne.
Proto jsem tam nejel. Já jen…
Ne, mluvím o Pak Ong-nan.
Proč tam jela?
Nevěřím, že utekla jen proto,
aby popřála slečně Koové k narozeninám.
Ale pevně v to doufám.
Doufám, že jí paní Paková chtěla jen popřát…
a že se už
nestane nic dalšího.
Vážně v to doufám.
A když jsme u toho…
Pane.
Všechno odsud sem. A s sebou, prosím.
Všechno?
Všechno v té řadě?
A než to nachystáte,
chci si promluvit s vaším zaměstnancem.
Sang-tche.
Slečna Koová si s tebou chce o něčem popovídat.
Pojď si sem sednout.
Nastěhuj se zpátky.
Máme hodně práce.
Tahle kresba, kterou jsi mi dal…
Nedal. Vyhodil jsem ji.
Jistě, tahle kresba, kterou jsi vyhodil,
mě inspirovala k nové knížce.
Úžasné, ne?
Řeknu ti, o čem chci psát.
Tihle tři se vydají na dlouhou cestu,
aby našli to, co ztratili.
To bude zábava.
Že jo?
Nejlepší kamarádi myslí stejně.
Moc se mi to líbí. Chci to.
Říkal, že nikdy nebude malovat motýly, trval na tom.
Něco jsem tušil,
ale nevěděl jsem, co za tím ve skutečnosti je.
Proč mi to najednou vyprávíte?
Říkal jste,
že traumatům se musíme postavit čelem.
Prosím, pomozte Sang-tchemu,
aby tomu dokázal čelit.
Věříte mi?
Všichni z oboru říkají,
že jsem šarlatán, nejen zvláštní podivín.
Pokud jste šarlatán,
můj bratr…
vás hned prokoukne.
Jednostranné ukončení kontraktu ztrojnásobuje pokutu.
To víš, že?
Pokutu? Ta ve smlouvě nebyla.
Na papíře není všechno.
Pokud jde o odpovědnost za porušení smlouvy,
stačí ústní dohoda založená na důvěře. Jedná se o tichý souhlas.
Rozumíš?
- Podle tvého výrazu rozumíš. - Co?
Ne, já nic nedostal.
Ani autokaravan.
Dostal jsi místnost a kreslicí prkno.
Víš, kolik mě to stálo?
Buď dostanu trojnásobnou kompenzaci, nebo chci ilustrace.
- Volba je na tobě. - Na mně?
Zdvojnásobím to, kvůli Kang-tchemu.
Zaplatíš mi šestinásobně.
Co? Šestinásobně?
Ahoj.
Ko Mun-jong je úžasný člověk.
Co to do tebe vjelo?
Víš, že mám rád štědré a rázné typy.
Jo?
Je přesně můj typ.
Ale ne jak si myslíš. Nepřitahuje mě.
Ty jsi pro mě jednička, bez debat.
Ale jak důležitý jsem já pro tebe?
Jsi číslo tři.
Co má sakra v plánu?
- I když roste na loukách. - Nemaluješ…
- Je… - …ani neplatíš.
- Tak co bude? - Ahoj, stromečku.
- Dobré ráno! - Zapomeň na smlouvu.
- Je to květina. - Jsi můj kámoš a fanda.
- Je to květina. - Musíš být věrný.
- Je to květina. - Sang-tche,
sliby nemůžeš brát na lehkou váhu. Rozumíš?
Sakra. Mun Sang-tche!
Nebudete mít Kang-tcheho!
Nikdy!
S Kang-tchem si nemůžeme pohrávat.
Přesně. Je to můj bratr.
Ano, je jen tvůj bratr.
- Není váš. - Ani tvůj ne.
Kang-tche je můj.
Kang-tche patří Kang-tchemu.
Ne, je můj. Já jsem velký brácha.
Už mám slova „bratr“ až po krk!
Jste cizí. Cizí!
- „Bratr“! - Cizí!
- Už toho mám po krk. - Cizí.
- Sakra. - Ach jo.
- Hádají se. - Přestaňte.
- Zvyk… - Paní učitelko, hádají se!
- …je železná košile. - Nehádají.
- Jdeme. - Ahoj!
Vy jste se hádali?
Ano. Ne, vlastně nehádali.
Proč jste se hádali?
Nehádali jsme se. Jen jsme měli odlišné názory.
Snažila jsem se.
Jak?
Ptala jsem se a zkoušela to po dobrém.
Takže jsi mu vyhrožovala.
- Vy jste spolu mluvili? - To nebylo třeba.
Takže asi víš, jak se teď cítím.
Jak se cítíš?
„Chci si vzít vaši dceru, prosím o vaše požehnání.“
Chápu, jak se cítí chlapi, když musí s prosíkem za rodiči.
- Vážně? - Jo, vážně.
Ale víš…
Bez jeho svolení…
spolu nemůžeme žít.
Mému kamarádovi Če-suovi
trvalo deset let, než ho Sang-tche přijal.
Deset let?
- Prostě si počkej. - Deset let? Zešílels?
Ne. Odnesu to sestrám, počkej tu.
Ten malej…
Vážně to trvalo deset let?
Dělal sis legraci, že jo?
- Deset let to nebude. - Aha.
Nemá tě rád, bude to víc.
Nemůžu čekat tak dlouho. Odmítám čekat!
Pro Sang-tcheho…
jsem jeho jediná rodina.
Bojí se, že o mě přijde
a že zůstane úplně sám.
- Co mám dělat? - Musíme získat jeho důvěru.
- Jak to myslíš? - Nikam mě neodvedeš.
Bude mít dalšího blízkého člověka.
Nejsi cizí. Budeš jedna z nás.
Získej si jeho důvěru.
Uděláš to?
Zkusím to.
Nezapomeň
zamykat, když budeš sama.
Nepouštěj do domu cizí.
Ano?
Dobře, platí.
Hodná holka.
Bože, proč tu máme tolik pizz?
Takže? Jak se má pan Ko?
Nádor se rozšířil hluboko do čelního laloku.
Co říkal doktor? Může jít na operaci?
Ne, prý to už nemá smysl.
Bože, je mi pana Ko líto.
Ach jo.
Kam jdeš?
Mám plány, dneska končím.
Plány? S kým? Bereš si na zbytek dne volno?
Se Sang-inem. Měj se.
Počkej chvilku.
Co? Ne. Já nechci.
- Nehýbej se, jo? - Ne.
Jdeš na rande,
potřebuješ alespoň nějaký make-up.
Chceš jít jen tak? Tolik si věříš?
Bože.
- Jak vypadám? - Moc ti to sluší.
Jako by ti rozkvetly rty.
Uvidíme se pak.
Nespěchej domů.
Vy máte make-up.
Nosím ho každý den.
Sluší vám to každý den,
s make-upem i bez něj.
Můžu se zeptat na Mun-jong?
Má nějakou rodinu kromě svého táty?
Blízké příbuzné?
Kdyby se o ni býval postaral někdo dospělý,
dopadla by úplně jinak.
Proč se ptáte?
Jsou výsledky profesora Koa tak špatné?
Nádor se vrátil?
Vypadá to, že operace nebude možná.
To je mrzuté.
Řeknu jí o něm, až se to bude hodit.
Mimochodem, Kang-tche…
- Ču-ri. - Ano?
Dost o Mun Kang-tchem a Ko Mun-jong.
Proč si nepromluvíme o Nam Ču-ri a I Sang-inovi?
Nechme je se pobavit.
Chtěl bych se o Nam Ču-ri dozvědět tolik věcí.
Od kdy vám růžová rtěnka tak sluší?
A proč je z vás úplně jiný člověk, když se opijete?
A taky…
Kdo vás naučil tak klít?
Já…
Na střední škole.
Aha.
Táta mě naučil pít.
Kolik toho vypijete?
Musím zaplatit trojnásobně.
Ne, šestinásobně, abych vykoupil i Kang-tcheho.
Ale mám jen…
- Sang-tche. - Ano.
- Je teplo. Co tam děláš? - Ano.
Já…
- Šlo v restauraci všechno dobře? - Ano.
Če-su mi dal spropitné, vydělali jsme hodně peněz.
Dal mi 30 000 wonů.
Zákazníci dávají spropitné,
šéfové dávají bonusy.
Jo, dostal jsem bonus 30 000 wonů.
Aha.
Někdo si musel koupit spoustu pizz.
Jo…
Slečna Ko Mun-jong. Je bohatá.
Hrozně bohatá.
Slečna Koová přišla do pizzerie? Proč?
Přišla do pizzerie si koupit pizzu.
Nepřišla si tam koupit brambory.
Proč se na to vlastně ptáš?
Co tady děláš?
Bál se vás tady nechat samotnou,
poprosil mě, abych u vás chvíli bydlela.
Pan I?
Ne, Mun Kang-tche.
Nestůj tam.
Pojď dál a posaď se.
Pan Mun volal panu Iovi,
jestli tady můžu pracovat.
To řekl?
Pan I byl nadšený, že začnete pracovat
na vaší další knížce.
Chtěl, abych sem jela a pomáhala vám.
Opravdu?
Dejte mi vědět, jestli něco potřebujete.
Vlastně nic nepotřebuji.
Ale chci se zeptat.
Jistě, prosím.
Včera večer jsem měla návštěvu, která o sobě tvrdila
že je fanynka mé matky.
A náhodou to bylo v den
mých narozenin.
Není to zvláštní?
Ne, vůbec ne.
Proč?
Když jsem obdivovala Tonyho, člena H.O.T,
blahopřála jsem k narozeninám všem členům jeho rodiny.
Koupila jsem dárky a čekala u jeho domu,
jeho manažeři byli vážně naštvaní.
Když se skupina rozpadla,
hledala jsem je všude, abych je mohla alespoň zahlédnout.
Vážně?
Ale když jsi byla fanynka H.O.T,
kolik ti bylo?
Dobrou noc.
Určitě jsi mladší než já?
- „Snídal jsem. - Snídal jsem.
- Pak obědval. - Pak obědval.
- A měl malou večeři. - A měl malou večeři.
- V noci jsem měl hlad. - V noci jsem měl hlad.
- Proč tam není nic o mně? - Proč tam není nic o mně?“
- Jak to myslíš? - Sang-tche.
Proč je Kil-dong u sebe nechá žít, když se na ně
pořád zlobí?
Protože se o ně stará. Je dospělý.
Ale oni nejsou jeho rodina.
To je pravda. Nemají stejné příjmení, nejsou příbuzní,
nepatří k němu do rodiny. Jsou vlastně cizí.
Jestli jsou cizí,
proč je nechává u sebe žít?
Protože se o ně stará. Je dospělý.
Ty jsi
dospělý, že?
Mun Sang-tche, 35 let. Narozen 1984,
v roce Krysy. Jsem mladší, než vypadám,
ale nejsem dítě.
Přesně. Jsi dospělý.
Dospělý jako Ko Kil-dong, který může do rodiny přijmout ostatní.
Ano.
Sang-tche, chceš něco vědět?
Já bych
taky chtěl…
být dospělý.
Můžeš být dospělý.
Jen se musíš snažit.
Musíš tomu dát všechno.
Řekl bych, že příští týden bude hotovo.
Ano, už jsem skoro hotový.
Brzy to bude. Už brzy. Bude konec.
Ale…
Chci vědět, kolik mi zaplatíte?
Kolik si myslíte, že mi můžete zaplatit?
Chci dostat zaplaceno v den, kdy skončím.
Na květinové zahradě nevidím žádné motýly.
Já nebudu kreslit motýly.
Říkal jsem, že malba má vypadat
přesně jako zahrada venku.
Venku je spousta motýlů, ale na obrazu ani jeden.
To znamená, že není hotový.
Nemáš hotovo.
Já… nemám rád motýly.
Nechci… nechci kreslit motýly.
Nevadí. Ale nedostaneš zaplaceno.
Nechci nehotový obraz.
Ale… Ale moje peníze…
Ale…
Vždyť… to je hotové.
Moje peníze… Bože.
Ale ne.
O Či-wang je podvodník. A lhář. Přesně tak.
Maže med kolem pusy,
ale je to lhář.
Nemůžu… nikomu věřit.
Čekáš dlouho?
Jdeme.
Proč s sebou máš svoje barvy?
Obraz ještě není hotový.
Nebudu to dělat.
Proč ne?
Já… prostě nechci.
Proč nechceš?
Je skoro hotový.
Ne, nechci. Zapomeň na to.
Nechci… kreslit motýly. Nechci to dělat.
Sang-tche.
Můžeme si promluvit?
Stůj.
Sang-tche.
Bože.
Ach jo.
Vstávej.
Musíme si promluvit.
Nech mě!
Nechceš domalovat obraz ani jít do nemocnice?
Proč už nechceš vidět ředitele Oa?
Budeš se vyhýbat odpovědi a chovat se jako dítě?
Myslel jsem, že jsi dospělý.
No tak, vstávej.
Napočítám do tří.
Raz.
Dva.
- Tři. - O je podvodník!
A lhář! Je ještě horší než podvodníci po telefonu.
Slíbil, že zaplatí, až bude obraz hotový.
Tak proč… proč mi nechce zaplatit?
Přestaň utíkat. Nenechám tě.
- Ne. - Mluv se mnou.
Ne, pusť mě.
Mluv se mnou.
Ne, nechci. Uhni.
Přestaň a řekni mi, co se stalo.
Pusť mě!
Můžeš mi to prosím říct?
Bolí to, že?
Bolí to, když tě někdo praští.
Taky jsi mi ublížil. Podívej se.
Ty… ty jsi mě praštil?
Praštil jsi velkýho brášku?
Jak se opovažuješ?
Taky jsi mi ublížil.
Bolelo mě,
když jsi mě píchnul tužkou do hlavy.
Když jsi mě strčil na stůl, nemohl jsem ani spát.
Myslíš, že jsem zticha, protože se mi to líbí?
Už to v sobě nebudu držet. Končím!
Když… se musíš ovládnout, napočítej do tří.
Raz, dva, tři.
Ne, ty počítej!
Poslouchej brášku!
Tak se tak chovej!
Počkej… Sang-tche, nechtěl jsem…
Ty… jsi na mě křičel?
Jak… se opovažuješ křičet na velkého brášku?
Jak… se opovažuješ na mě křičet?
Jak se opovažuješ? Jak můžeš?
Jak jsi mi to mohl udělat?
Jak můžeš?
Dost!
Pojď sem!
Hej!
Chystáš se umřít, nebo co?
Proto takhle vyvádíš?
Nevadí mi, když mě Sang-tche praští.
Ale když jsem mu to vrátil…
Co jsem říkal? Zlomí ti to srdce, že?
Ne.
Cítím úlevu.
Virus šílenství je nečekaně silný.
Tolik ses změnil.
Če-su.
Kdo jsi? Znám tě vůbec?
Tohle…
jsem ve skutečnosti já.
Mun Kang-tche
patří Mun Kang-tchemu.
Teď to štípne.
Kang-tche už není můj bráška.
Není můj bráška.
Máš pravdu.
Neměl tě škrábnout. To je podvádění.
Nečekala bych, že bude tak zákeřný.
Podváděl.
Viděla jsem ho a vypadá mnohem hůř.
Už není můj malý bráška. Je teď cizí.
Jsme cizí.
- Cizí? - Jo.
Tak…
Mami, nemůžeš adoptovat Kang-tcheho jako svého syna?
Moc ráda.
Sang-tche, děkuju.
Od teď je můj syn.
Ne.
To je fuk. Jsme cizí.
Spíš?
Če-su.
Vím, že jsi zklamaný, ale zkus mě pochopit.
Já a Sang-tche…
Dlouho jsme byli jen my dva.
Musíme se naučit…
vycházet s ostatními lidmi.
Ale proč to musí být zrovna…
Ko Mun-jong?
Je ten nejosamělejší
člověk, co znám.
Začnu s ní.
Zavolej mi.
Nudím se.
Mám hlad.
Sakra.
Proč si čte zprávy, když na ně neodpoví?
Možná jsem Mang-tcheho neměla vracet.
Říkal jsem, ať neotvíráš cizím.
Slíbila jsi to.
Proč jsi to přinesla?
Co tady děláš?
Říkala jsi, že máš hlad.
Pojďme ven.
Vážně mi to neřekneš?
Co se ti stalo?
Rvačka.
S pacientem?
- Dostal bych padáka. - Tak s kým?
- Co uděláš? - Zmlátím ho.
S bráchou.
Sang-tchem?
Zmlátil jsi ho?
Ne, jen jsme se hádali.
On mě mlátil mnohem víc.
Neměli jsme mu oznámit, že bude mít dalšího kamaráda?
Ale ty ses s ním popral?
Co budeš dělat teď?
Přemýšlím nad tím.
Nebyl jsi to ty, kdo navrhoval, abych si všechno rozmyslela?
A ty jsi říkala, že můžu následovat své instinkty.
Buď k němu upřímný.
- Jak to myslíš? - Řekni mu, že mě máš rád
a že beze mě nemůžeš žít.
Popros o pochopení.
Je to prosté.
Já…
mám rád Ko Mun-jong.
Zajímalo by mě,
co na to řekne.
Kdy se přestaneš…
starat o svého bratra a začneš se starat o sebe?
Neměl jsi nějaké sny?
Co jsi chtěl zkusit.
No…
měl jsem tři.
Dva se mi už splnily.
Jaké?
Chtěl jsem jet na výlet
místo stěhování.
A?
Chtěl jsem se poprat s bráchou.
Nuda, viď?
Pravda je,
že to bylo super.
Myslím…
že konečně žiju normální život.
Který sen se ti ještě nesplnil?
Přispěchal jsi dnes za mnou,
tak ti ho splním.
Ne.
Na to je už pozdě.
Proč? O co jde?
Chtěl jsem jít do školy v uniformě.
- Co je to? - Co to je?
Hej, vstávej.
Jez.
Bože, no tak.
KO MUN-JONG
Co? Kam jdeš?
Kam jdeš? Kang-tche!
Kam to jdeš?
Hej.
Ahoj… promiň.
Já…
- Já… - Kang-tche!
Tys nebyl ve škole?
- Pojď sem. - Ne.
- Vykašlal jsem se na samostudium. - I já.
Proč vůbec nosíš uniformu?
- Proč nepracuješ? - Ty vole.
Co…
Jsi hroznej.
Haló.
- Ty s krátkejma vlasama. - Přestaň.
Můj brácha ti chce něco říct.
- Vrátíš se? - Necháš toho?
Přestaň.
Už jde.
Jde sem.
Buď chlap. Snaž se.
Ahoj.
Já…
No…
Znám tě.
Viděla jsem tě ve škole.
Ona tě zná.
Jo…
Blahopřeju.
Hodně štěstí.
Sang-tche.
Ano?
Mám…
mám ji moc rád.
Mám ji rád.
Co?
„Šťastný.“
Je šťastný.
Kang-tche je…
On je…
šťastný.
ŠŤASTNÝ
Kang… Kang-tche
je… On je šťastný.
Jo.
Přesně tak.
Ano.
Můj bráška…
Je šťastný.
Kang-tche je šťastný.
Nikdy jsem ho tak neviděl. Tohle je poprvé.
Bože.
Proč vypadáš tak unaveně?
Pane I, nemyslím si, že sem patřím.
Každou noc mám noční můry
a bojím se tu.
Bolí mě celé tělo…
Bože, to stačí.
Kde je Mun-jong?
V pracovně.
No to se podívejme. Ty a počítač.
Už je to tak dlouho.
O čem to bude?
Nemohl jsem oko zamhouřit, jak jsem se těšil.
Určitě to bude úžasný příběh.
Počkat.
Nejdřív se připravím.
Hotovo. Tak ven s tím. O čem to je?
Tady.
Má to
být něco jako Bumpety Boo?
- Příběh ještě nemám. - A název?
Nevím.
- O čem to bude? - Těžko říct.
- Kdy to bude? - Jednoho dne.
- Takže nemáš nic. - Nejspíš.
Kdo bude dělat ilustrace?
Můj nejlepší přítel.
Udělejte cestu.
SANG-TCHE
- Co… - Jedl jsi?
Jedl jsi?
Nejedl, měli jsme tu pohotovost.
Máš… máš hlad?
Umírám hlady.
Přijď v šest do restaurace We Are Family.
Přijď do We Are Family.
Mun-jong.
- Mun-jong? - S tématem neuhnu.
Nevadí. O tom jsem nechtěl mluvit.
Tvůj táta…
Vrátil se mu nádor.
Nedá se operovat.
Nemůžou pro něj nic udělat.
Můj táta zemřel už dávno,
když mi bylo 12.
Je mrtvý. Zůstalo po něm jen tělo.
Mun-jong.
Tvůj otec má poškozený mozek.
Proto si nic nepamatuje.
Jeho tělo a mysl spolu nespolupracují,
proto se chová tak, jak se chová.
Tak nebo tak,
je tvá jediná rodina.
„Rodina“?
Jsem sirotek.
- Mun-jong. - Běž, jsem unavená.
Kde jsi?
Mám hlad. Pojďme se najíst.
Přidám se. Taky chci jít. Kde je ta restaurace?
Proč ne? Proč nemůžu jít?
Počkej.
Nejdřív se nají dospělák, pak můžeš ty.
- Dobře. - Utřel sis ruce?
Jo? Tady. Utři si ruce a jez.
ÚČET CELKEM: 26 400 WONŮ
Bylo… bylo to dobré?
Máš dost?
Jo.
Mám dost.
Asi prasknu.
To by nebylo dobré.
Když praskneš, tak umřeš.
To… je tvoje kapesné.
„Zákazníci dávají spropitné, šéfové bonusy.“
A starší bráchové dávají kapesné.
Utrácení je hřích.
Moc neutrácej.
Až… až ti dojdou, tak ti přidám.
Neboj se.
Díky.
Nebudu utrácet.
ÚČET CELKEM: 46 200 WONŮ
Taky mi kup večeři.
Sakra.
Bože.
Kup mi večeři.
Zaplať i za mě. Taky mi kup večeři.
Sakra.
Proč mě ignoruješ? Zaplať za mě.
Promiňte.
Kolik to dělá?
Dej mi kapesné.
Nemám rodinu, která by mi
ho dala nebo mě vzala na večeři.
Jsem opravdu sirotek.
Pojďme domů.
Sang-tche.
Chci velkého bráchu, jako jsi ty.
No tak, Kang-tche!
Ko Mun-jong!
Ko Mun-jong…
Mun-jong, pojď sem!
Pospěš si… Mun-jong. Vy nejdete?
Ko Mun-jong, Mun Kang-tche. Pojďte už.
Rychle…
Sang-tche, znáš pohádku o Ošklivém káčátku?
Ano.
Ostatní kachny jsou na ošklivé káčátko zlé.
Šikanují ho,
protože nevypadá jako oni.
Takže je osamělé
a opustí svou rodinu, že?
Mun-jong, neběhej po schodech!
Ublížíš si! Je to nebezpečné.
Neutíkej.
Co by se asi stalo,
kdyby maminka kachna zahrnula
ošklivé káčátko láskou?
Pak… pak by neodešlo.
Když dospělí přijmou děti,
můžou spolu kachny a labutě
žít a vycházet úplně bez problémů.
Kachno a kuřátka.
Neperte se spolu, ano?
Sang-tche.
Jsi natolik dospělý, abys dokázal přijmout ostatní?
Ano.
Jsem… jsem dospělý. Dospělý.
Jsem…
Jsem dospělý, jako Ko Kil-dong.
VRAŽDA ČARODĚJNICE ZE ZÁPADU
Rodokmen není všechno.
Rodina je…
Raz, dva, tři.
Musíme se nechat vyfotit jako rodina.
KANG-TCHE ADRESA FOTOSTUDIA
Nesnáším děti a zvířata.
A protože se…
Pusť mě.
Dožadují lásky, mám je o to radši.
Co když se motýl znovu objeví?
Nenech se chytit svou minulostí.
Tak prostě otevřu dveře a půjdu pryč.
- Neuvidíš dveře. - Konečně jsem měl
mám potřebu
žít jako všichni ostatní.