‫- סדרה מקורית של NETFLIX -
‫להביא את מה שלא נתתי לך קודם.
‫אחי דורש תשומת לב רבה גם כך.
‫אני מתקשה להתמודד עם זה, אז בבקשה…
‫תפסיקי לעורר סערות בחיי האומללים.
‫ולכי לעזאזל.
‫- פרשה 11: הברווזון המכוער -
‫ומה עם מיס פארק אוק־ראן? איפה היא עכשיו?
‫מה נעשה? נראה שהיא ברחה.
‫תתקשרו לתחנת המשטרה הקרובה. מהר.
‫בואי איתי. ‫-אוקיי.
‫"יום הולדת שמח"
‫- גאנג־טה -
‫ברור שלא התלבשת יפה
‫והגעת לפה בשעה כזאת בשביל כוס תה.
‫מה את רוצה?
‫לכל הרוחות.
‫נחמד מאוד.
‫ריח של ספרים ישנים.
‫הפרחים האלה מתים.
‫צריך לזרוק דברים מתים.
‫אל תגעי בדברים שלי.
‫למה באת?
‫חששתי
‫שתהיי בודדה.
‫קו מון־יונג.
‫מון־יונג.
‫מוקדם יותר היום,
‫אביך ניסה להרוג אותי.
‫הוא קרא לי
‫מפלצת.
‫הוא אמר שצריך להרוג מפלצות.
‫הוא גם אמר שהוא היה צריך להרוג אז את בתו.
‫הוא התפרץ עליי.
‫לא ידעת, מה?
‫אז מה? ‫-זה אכזרי מאוד.
‫הוא אב. ועוד ביום הולדתה של בתו…
‫בחיי.
‫איך הוא יכול לומר דבר כזה?
‫אז חשבתי שמוטב שאבוא לבקר ואשפר את הרגשתך
‫ואאחל לך יום הולדת שמח.
‫עצוב לבלות יום כזה
‫לבד.
‫אבל למה אכפת לך? ‫-כי אני מעריצה.
‫אימא שלך.
‫אני מעריצה שלה.
‫זה יפה.
‫אמרתי לך בפירוש
‫לא לגעת לי בדברים.
‫אנחנו דומות.
‫גם אני
‫שונאת שנוגעים לי בדברים.
‫קו מון־יונג!
‫איפה…
‫קו מון־יונג.
‫מון גאנג־טה?
‫תודה לאל.
‫איזה יופי שאת בסדר.
‫תודה לאל.
‫את בסדר?
‫נפצעת?
‫האישה הזאת, פארק אוק־ראן… ‫-איפה היא?
‫איפה היא עכשיו?
‫היא עזבה. ‫-מתי? לאן היא הלכה?
‫מתי היא עזבה?
‫הרגע.
‫באת לכאן
‫לתפוס את המטופלת שברחה?
‫לא בגללי?
‫לא כי התגעגעת אליי?
‫אז ברור שאתה מעדיף את אחיך על פניי,
‫ושאפילו המטופלת הזאת חשובה לך יותר ממני.
‫קו מון־יונג.
‫הוא עקב אחרי המטופלת לכאן
‫אז למה הוא חיבק אותי, לעזאזל?
‫בבקשה.
‫לפחות תספרי עד שלוש ‫לפני שאת עושה משהו נמהר.
‫אחת. ‫-הו, לא.
‫איך היד שלך?
‫שתיים. ‫-יורד לך דם.
‫אלוהים. ‫-שלוש.
‫אני מחזירה אותו.
‫צאי.
‫הייתי צריכה פשוט לדקור אותה ולהשאירה כאן?
‫בואי נדבר.
‫למה חבשת אותי? אמרתי שכואב לי?
‫זה רק חתך קטן בכף היד. זה אפילו לא כואב.
‫"מערכת היחסים שלנו היא טעות.
‫תפסיקי לעורר סערות ‫בחיי האומללים ולכי לעזאזל."
‫השטויות שאמרת היו הרבה יותר…
‫הן…
‫הן הכאיבו יותר.
‫אמרת שאני לא פחית ריקה.
‫אז למה אתה נוהג בי כאילו כן?
‫כבר אמרתי שזה יום חשוב מאוד עבורי.
‫אמרתי לך שאני לא רוצה להיות לבד!
‫כשאת מאבדת שליטה,
‫ספרי עד שלוש.
‫אחת.
‫שתיים.
‫שלוש. ‫-שלוש.
‫יום הולדת שמח.
‫התגעגעתי אלייך.
‫למה את מסמיקה?
‫אני… סתם חם לי.
‫נורא חם כאן, לא?
‫גם הפנים שלך אדומות.
‫אני לא מרגיש טוב.
‫אתה בוער.
‫מר מון התקשר.
‫נראה שמיס פארק אוק־ראן ‫הגיעה לביתה של מיס קו.
‫מה? למה היא הלכה לשם?
‫נצטרך לגלות.
‫תודיע למשטרה איפה היא נראתה לאחרונה.
‫כן, אדוני. גם אעדכן אותך ‫אחרי שנבדוק את מצלמות האבטחה.
‫היא עשויה לחזור בלילה,
‫אז תישארו כאן
‫ותסיירו במהלך הלילה.
‫כן, אדוני. ‫-בהחלט.
‫הראש שלך בסדר?
‫מה נראה לך? היא היכתה בראשי באבן.
‫יש לראות בזה תאונת עבודה.
‫בסדר.
‫אעזור לך למלא טופס לפיצויים
‫וגם אשקול לפטר אותך.
‫רגע. ‫-סע בזהירות, אדוני.
‫סע בזהירות.
‫חם. זה חם.
‫צריך להיזהר כשנוגעים במשהו חם.
‫בחיי, זה חם. זהירות. צריך להיזהר.
‫היי, סאנג־טה.
‫היי, ג'ה־סו.
‫מה? למה אתה אוכל כל כך מאוחר?
‫אתה מנשנש?
‫חיכיתי לגאנג־טה עם הארוחה.
‫אבל קרה מקרה חירום בבית החולים.
‫הוא צריך לתפוס מישהו ‫אז הוא לא יכול לבוא הביתה.
‫הוא הוזעק.
‫לכן אני מחליף אותו.
‫זה נראה טוב.
‫אפשר ביס? ‫-מה פתאום. זה שלי.
‫זה מתחיל בביס אחד ואז עוד אחד ועוד אחד.
‫"מי שגונב ביצה, יגנוב גם שור."
‫מה פתאום. זה הכול שלי.
‫טוב.
‫מצאתי את זה בחוץ.
‫זה מאנג־טה.
‫מאנג־טה? ‫-כן.
‫כלומר, סבא מאנג־טה מהספר?
‫לא, הוא לא סבא. הוא האח הקטן של גאנג־טה.
‫סאנג־טה, גאנג־טה ומאנג־טה.
‫אנחנו…
‫שלושה אחים.
‫אלי הטוב.
‫איזה קטע…
‫אני לא מאמין שאתה קורא לבובת בד מכוערת אח.
‫אני זה שנוסע אחריכם לכל מקום כבר עשר שנים.
‫אם אתה רוצה אח נוסף,
‫תכלול אותי.
‫ג'ה־סו בין סאנג־טה וגאנג־טה.
‫תכלול את ג'ה־סו. ‫-אין מצב, ג'ה־סו.
‫אתה לא אח שלנו.
‫אין לנו אותו שם משפחה ואין קרבת דם בינינו.
‫אתה לא רשום כבן משפחה שלנו ‫במנהל האוכלוסין, אנחנו זרים.
‫אתה לא בן משפחה, איך אתה מעז.
‫איך אתה מעז…
‫תכללו אותי! ‫-לא. תפסיק.
‫אל תעשה את זה כשאני אוכל משהו חם.
‫פשוט תכללו אותי, טוב? ‫-לא, ג'ה־סו!
‫לא, מאנג־טה! זה חם! ‫-אלוהים!
‫בוא. מילאתי את האמבטיה במים קפואים.
‫מים קפואים? למה?
‫צריך להוריד לך את החום.
‫ראיתי את זה בסרטים. תתפשט ותיכנס לאמבטיה.
‫שאשים עלי ורדים במים?
‫לא צריך. רק תביאי לי מגבת רטובה.
‫האישה הזאת…
‫היא ברחה מבית החולים?
‫אוכל לשאול…
‫מה היא אמרה לך?
‫היא אמרה שהיא חשבה שאני אהיה בודדה ‫אז היא באה לאחל לי יום הולדת שמח.
‫והיא אמרה שהיא מעריצה של אימי.
‫מה עוד?
‫היא אמרה שהיא כמעט מתה היום בבית החולים.
‫איך זה קרה?
‫מטופלים נקלעים לריבים לפעמים.
‫שלא ידאיג אותך.
‫זה נעים.
‫מה נעים?
‫אף פעם
‫לא טיפלו בי
‫כשחליתי.
‫ג'ו־רי!
‫בוקר טוב.
‫יוצאת לעבודה?
‫אני מצטערת.
‫הייתי צריכה להתנצל קודם ‫על הבעיות שעשיתי לך.
‫אנחנו לא זרים.
‫אנחנו כמו בני משפחה שגרים יחד.
‫עזבי, תשכחי מזה.
‫בבקשה.
‫מה זה? ‫-כסף לשטוף את המכונית.
‫בבקשה, קח את זה.
‫אז זו ההרגשה. ‫-סליחה?
‫בכל פעם שמון־יונג הסתבכה במשהו בעבר,
‫נתתי לאנשים כסף בתוך קופסה של משקה ממותק.
‫זו בטח ההרגשה לקבל משהו כזה.
‫קוצרים מה שזורעים.
‫בואי נצא לאכול בכסף הזה.
‫וזה יסדר בינינו את העניינים.
‫לעזאזל.
‫חשבתי שהלכת.
‫לאן אלך?
‫איך החום שלך?
‫ירד. ‫-ביום אחד?
‫חתיכת… העמדת פנים, נכון?
‫לא.
‫הייתי חולה אהבה.
‫בואי נדבר.
‫על מה רצית לדבר איתי?
‫על אחי.
‫בחיי, האח הזה.
‫לסאנג־טה
‫יש זיכרון טראומטי.
‫זיכרון טראומטי?
‫לכן עזבנו את סונגג'ין סיטי כשהיינו קטנים
‫ונאלצנו לעבור בכל שנה באביב ‫כאילו אנחנו בורחים ממשהו.
‫הכול בגלל הזיכרון הזה שלו.
‫אימא שלי
‫נרצחה.
‫וסאנג־טה היה העד היחיד
‫שראה את הרצח.
‫הפרפר אמר שיהרוג גם אותי
‫אם לא אשתוק.
‫הוא אמר שירדוף אחריי
‫ויהרוג אותי!
‫פחדנו, אז ברחנו.
‫הייתי רק בן 12
‫ולא היה אף מבוגר… ‫-קדימה.
‫שיכל להגן עלינו.
‫ככה זה התחיל.
‫בכל שנה באביב כשמתחילים לראות פרפרים,
‫סאנג־טה
‫סובל מסיוטים על הרצח של אימא שלנו.
‫מה? פרפרים?
‫לא, הפרפרים!
‫מה? מה קורה? ‫-פרפרים!
‫אלוהים. ‫-פרפרים!
‫מה קרה? ‫-הפרפרים האלה…
‫סאנג־טה. ‫-פרפרים…
‫אלוהים, הפרפרים האלה…
‫פרפרים! הפרפרים האלה! ‫-הוא אומר שהפרפרים יהרגו אותו.
‫הם אמרו שיהרגו אותי. הפרפרים
‫יהרגו אותי! ‫-ושאנחנו חייבים לברוח רחוק.
‫הם באים להרוג אותי!
‫הוא נושא את הכאב הזה לבדו
‫כבר כמעט 20 שנה.
‫וזו הסיבה
‫שהוא זקוק לי.
‫אבל העניין הוא
‫שלמרות זאת,
‫אני רוצה לבלות איתך.
‫אמרת פעם
‫שלא אכפת לך מ"גורל".
‫אם מישהו צץ כשאת זקוקה לו,
‫זה גורל, מבחינתך.
‫ואני…
‫זקוק לך.
‫אני צריך להיות
‫לצד סאנג־טה,
‫אז תהיי את
‫לצידי.
‫בטח, למה לא?
‫- סאנג־טה -
‫"זהו פרח
‫זהו פרח"
‫היי. ‫-אכלת?
‫אכלתי אורז ומרק נבט סויה.
‫תפסת את הפושעת? את הפושעת.
‫היא מטופלת, לא פושעת.
‫כן, המטופלת. תפסת אותה?
‫לא, לא מצאתי אותה.
‫אוי, לא. אז מה נעשה?
‫שלא יטריד אותך.
‫אל תאכל ארוחת ערב בלעדיי. ‫אשתדל לחזור מוקדם.
‫אוקיי.
‫הוא יחזור מוקדם היום.
‫הבדיקה קצרה מאוד,
‫אז אל תדאג. נתראה עוד מעט.
‫תמשיכו.
‫להתראות אחר כך.
‫אוי.
‫אני מקווה שהגידול במוח לא חזר.
‫אני מודאגת.
‫מדהים שהצליח לשרוד כך כמעט 20 שנה.
‫מה אמרה המשטרה על מיס פארק אוק־ראן?
‫היא נקלטה לאחרונה בצילומי אבטחה
‫ביציאה ממסלול טיול בהר אוג'י אתמול בלילה.
‫הם חוקרים לאן הלכה משם.
‫באמת? אז סדרי את המיטה שלה
‫ושלחי את חפציה למשטרה.
‫נכניס מטופל מרשימת ההמתנה.
‫כל כך מהר? אולי היא תחזור.
‫לא, היא לא תוכל לחזור.
‫היי.
‫רגע.
‫צריך לסדר את המיטה ‫של פארק אוק־ראן ולרכז את חפציה.
‫כבר? ‫-כן.
‫מיס פארק אמרה ‫שצריך להכניס מטופל מרשימת ההמתנה.
‫- רצח המכשפה מהמערב -
‫היא לא חוזרת?
‫או שאינה יכולה לחזור?
‫אפילו כשכלבים בורחים,
‫אנשים מעמידים פנים כמה ימים ‫שמחפשים אחריהם, לכל הפחות.
‫אולי לא רואים, אבל האחות הראשית ‫היא חסרת לב.
‫המשטרה מחפשת אחריה.
‫אני מבינה.
‫- פארק אוק־ראן. ‫דיכאון -
‫תודה.
‫השתנית.
‫סליחה? ‫-החיוך שלך.
‫הוא יפה.
‫שמעתי שפארק אוק־ראן ‫הייתה שחקנית תיאטרון בעבר.
‫היא עברה סדרת ניתוחים פלסטיים.
‫שמעתי מיו־סונג ג'יי, שחולקת איתה חדר.
‫אלוהים, מה זה? ‫-היא אמרה שהאישה הזאת
‫מתנהגת מוזר כבר כמה חודשים.
‫היא אמרה שהיא צריכה לתרגל משחק
‫וצחקקה הרבה מול המראה.
‫וגם הייתה משננת משהו לילות שלמים.
‫יו סונג־ג'יי אמרה שנראה ‫שהיא חשבה שהיא שחקנית עדיין.
‫היא תרגלה משחק?
‫- רצח המכשפה מהמערב -
‫אני כל כך שמחה שהתאפקתי אמש.
‫לעזאזל!
‫מה? "לעזאזל"?
‫אתה מתחיל לחשוף את אופייך האמיתי.
‫מצטער, אדוני.
‫איפה ישנת אתמול? ‫-סליחה?
‫נראית מדוכדך ועכשיו אתה נראה שמח מאוד.
‫אני מנחש שישנת במקום אחר אמש.
‫השתובבת קצת במקום לחפש אחר המטופלת?
‫לא, אדוני. זה לא מה שקרה.
‫אבל למה דווקא לשם?
‫טוב…
‫הייתי מודאג מאוד ו…
‫אולי כדי לאחל לה יום הולדת שמח?
‫לא.
‫זו לא הסיבה שהלכתי לשם. פשוט…
‫לא, אני מדבר על מיס פארק אוק־ראן.
‫למה היא הלכה לשם?
‫אין סיכוי שהיא ברחה
‫רק כדי לאחל למיס קו יום הולדת שמח.
‫אבל אני מקווה שכן.
‫אני מקווה שמיס פארק הלכה לשם ‫כדי לאחל יום הולדת שמח
‫ושלא יקרה לנו
‫שום דבר יותר.
‫אני ממש מקווה.
‫ואחרי שאמרתי זאת…
‫אדוני.
‫הכול, מכאן עד לכאן. בטייק אוויי, בבקשה.
‫הכול?
‫כל השורה הזאת, גברתי?
‫בזמן שאתה מכין את ההזמנה,
‫אני רוצה לדבר עם העובד שלך.
‫סאנג־טה.
‫אני חושב שמיס קו רוצה לדבר איתך על משהו.
‫בוא לכאן ושב.
‫תחזור לגור איתי.
‫אנחנו צריכים לעבוד.
‫הציור שנתת לי…
‫לא נתתי לך אותו. זרקתי אותו.
‫נכון, הציור שזרקת
‫נתן לי רעיון לספר הבא שלי.
‫מדהים, נכון?
‫אומר לך על מה אני רוצה לכתוב.
‫שלושתם ייצאו למסע ארוך
‫למצוא משהו שהם איבדו.
‫זה יהיה כיף.
‫נכון?
‫חברים טובים מסכימים בדרך כלל.
‫זה נראה כיף. אני רוצה.
‫הוא אמר שלעולם לא יצייר פרפרים. ‫הוא ממש התעקש על כך,
‫אז כבר הייתה לי תחושה
‫אבל לא ידעתי ‫שיש סיפור כה נורא מאחורי העניין.
‫אבל למה אתה מספר לי את זה פתאום?
‫אמרת שאדם צריך
‫להתמודד עם זיכרונותיו כדי להתגבר עליהם.
‫בבקשה עזור לסאנג־טה
‫להתמודד עם הטראומה.
‫אתה סומך עליי?
‫עמיתיי בתחום
‫חושבים שאני רופא מפוקפק, לא סתם תמהוני.
‫אם אתה מפוקפק,
‫אחי
‫יידע מיד.
‫הפרה חד־צדדית של ההסכם תגרור קנס משולש.
‫אתה יודע, נכון?
‫הקנס? זה לא הופיע בהסכם.
‫אתה לא רואה את הכול.
‫בכל הקשור לחבות בהפרת חוזה,
‫הסכם בעל־פה המבוסס על אמון ‫הוא מחייב. זה ידוע.
‫אתה מבין?
‫אני רואה על פניך שכן. ‫-מה?
‫לא, לא קיבלתי דבר.
‫אפילו לא קרוון קמפינג.
‫נתתי לך קורת גג ומזון.
‫אתה יודע כמה זה עלה לי?
‫או שתפצה אותי בסכום משולש, ‫או שתאייר את ספרי.
‫תחליט. ‫-אני אחליט?
‫צריך להכפיל את הסכום, בגלל גאנג־טה.
‫תפצה אותי פי שש.
‫מה? פי שש?
‫היי.
‫מיס קו מון־יונג היא אדם כל כך נפלא.
‫מה נכנס בך?
‫אתה יודע שאני אוהב אנשים נדיבים והחלטיים.
‫באמת?
‫כן, היא הכי הטיפוס שלי.
‫לא בקטע רומנטי. זה לא שאני נמשך אליה.
‫אתה מספר אחת אצלי, לא משנה מה יגידו.
‫אבל האם אני חשוב לך באותה מידה?
‫אתה מספר שלוש שלי.
‫מה היא זוממת, לכל הרוחות?
‫"גם אם יפרח בשדה" ‫-תאייר בשבילי…
‫"זהו פרח" ‫-או שתשלם.
‫אז מה? לא אכפת לך? ‫-שלום, עץ!
‫בוקר טוב! ‫-שכח מהחוזה.
‫"זהו פרח" ‫-אנחנו חברים טובים. אתה מעריץ שלי.
‫"זהו פרח" ‫-מעריץ חייב להיות נאמן.
‫"זהו פרח" ‫-סאנג־טה, הבטחה
‫היא עניין רציני. אתה שומע?
‫לעזאזל. מון סאנג־טה!
‫את לא יכולה לקבל את גאנג־טה!
‫לעולם!
‫גאנג־טה הוא לא חפץ שאפשר להעביר.
‫נכון. הוא אח שלי.
‫בדיוק. הוא רק אח שלך.
‫הוא לא שלך. ‫-הוא גם לא שלך.
‫גאנג־טה שלי.
‫גאנג־טה שייך לגאנג־טה.
‫לא, הוא שלי. אני אחיו הגדול.
‫נמאס לי מהמילה הזאת, "אח"!
‫את זרה לנו. זרה!
‫אח! ‫-זרה!
‫נמאס לי מהמילה הזאת. ‫-זרה.
‫לעזאזל. ‫-אלוהים.
‫הם רבים. ‫-די לקלל.
‫קשה להיפטר… ‫-המורה, הם רבים!
‫מהרגלים שהתקבעו. ‫-הם לא רבים.
‫בואו. ‫-היי, שלום!
‫אתה והגברת הזאת רבים?
‫כן. לא, לא רבנו באמת.
‫למה רבתם?
‫לא רבנו. רק התווכחנו.
‫באמת השתדלתי מאוד.
‫איך?
‫ניסיתי לבקש ממנו בנחמדות ‫ולשכנע אותו בנועם.
‫זה היה יותר איום, סביר להניח.
‫דיברתם בטלפון? ‫-אני צריך לשאול אותו כדי לדעת?
‫אז אתה בטח יודע איך אני מרגישה עכשיו.
‫איך את מרגישה?
‫"אנא הרשה לי לשאת את בתך לאישה."
‫אני מבינה לגמרי בחורים ‫שמבקשים את ידה של חברתם מהוריה.
‫באמת? ‫-כן, באמת.
‫אבל את יודעת…
‫בלי רשותו,
‫לא נוכל לגור יחד.
‫לחבר שלי ג'ה־סו,
‫לקח עשר שנים להתקרב לסאנג־טה.
‫עשר שנים?
‫בכל מקרה, חכי. ‫-עשר שנים? השתגעת?
‫לא. אני צריך לתת את זה לאחות, חכי כאן.
‫המנוול…
‫זה לקח לו עשר שנים?
‫אין מצב, נכון? אתה צחקת?
‫עשר שנים בתחת שלי. ‫-נכון?
‫את עצבנת אותו, זה ייקח יותר.
‫לא אוכל לחכות כל כך הרבה זמן. ‫מה פתאום. אני מסרבת!
‫בשביל סאנג־טה…
‫אני כל המשפחה שלו.
‫הוא פוחד שתקחי אותי ממנו
‫ושהוא יישאר לבד.
‫אז מה אעשה? ‫-אנחנו צריכים לזכות באמונו.
‫למה אתה מתכוון? ‫-שאת לא לוקחת אותי ממנו.
‫שעכשיו יש לצידו אדם נוסף.
‫את לא זרה. את אחת מאיתנו.
‫זכי באמונו.
‫את מוכנה, נכון?
‫אנסה.
‫וגם,
‫תנעלי את הדלת כשאת לבדך.
‫אל תכניסי זרים.
‫בסדר?
‫בסדר.
‫ילדה טובה.
‫אלוהים, מה זה כל הפיצה הזאת?
‫אז? מה שלום מר קו?
‫הגידול במוח התפשט עמוק באונה הקדמית.
‫מה אמר הרופא? הוא יכול לעבור עכשיו ניתוח?
‫לא, הוא אמר שעכשיו זה יהיה חסר תועלת.
‫אלוהים, אני מצטערת מאוד בשביל מר קו.
‫אוי.
‫לאן את הולכת?
‫יש לי תוכניות. אני יוצאת להיום.
‫תוכניות? עם מי? את לוקחת חצי יום חופש?
‫עם סאנג־אין. להתראות אחר כך.
‫חכי, רגע אחד.
‫מה? אלוהים, לא. אני לא רוצה.
‫אל תזוזי, טוב? ‫-לא.
‫את יוצאת לדייט,
‫את צריכה לפחות להתאפר קצת.
‫תפגשי אותו ללא איפור? ‫את כל כך בטוחה בעצמך?
‫אלי הטוב.
‫איך אני נראית? ‫-את נראית יפה מאוד.
‫כאילו פרחי האביב פורחים על לחייך.
‫נתראה בבית.
‫תחזרי כמה מאוחר שאת רוצה.
‫וואו, את מאופרת.
‫אני תמיד מאופרת.
‫נכון. את יפה תמיד,
‫עם איפור ובלעדיו.
‫אני יכולה לשאול אותך משהו על מון־יונג?
‫יש לה עוד בני משפחה חוץ מאבא שלה?
‫קרובים אחרים?
‫אם היה אדם בוגר שיכל להשגיח עליה,
‫היא הייתה גדלה להיות אדם אחר.
‫למה את שואלת?
‫האם תוצאות הבדיקה ‫של פרופסור קו כל כך חמורות?
‫האם חזר הגידול במוח?
‫הוא כנראה לא יוכל לעבור עוד ניתוח.
‫זה מצער.
‫אראה מה שלומה ואמצא רגע מתאים לבשר לה.
‫האם במקרה גאנג־טה…
‫בעצם, ג'ו־רי. ‫-כן?
‫די לדבר על גאנג־טה וקו מון־יונג.
‫אולי נדבר על נאם ג'ו־רי ולי סאנג־אין?
‫שיבלו קצת בעצמם.
‫אני רוצה לדעת עלייך המון, נאם ג'ו־רי.
‫ממתי ליפסטיק ורוד מתאים לך כל כך?
‫ולמה את הופכת לאדם אחר כשאת שיכורה?
‫וגם…
‫מי לימד אותך לקלל ככה?
‫אני…
‫כשהייתי בחטיבה…
‫אני מבין.
‫אבא שלי לימד אותי לשתות.
‫אז כמה את יכולה לשתות?
‫אני צריך לשלם פי שלוש.
‫לא, אני צריך לשלם פי שש ‫כדי לשחרר גם את גאנג־טה.
‫אבל יש לי רק…
‫סאנג־טה. ‫-כן.
‫חם. מה אתה עושה שם? ‫-כן.
‫טוב…
‫היה יום מוצלח במסעדה? ‫-כן.
‫ג'ה־סו נתן לי טיפ ‫כי הרווחנו הרבה כסף היום.
‫קיבלתי 30 אלף וון.
‫לקוחות נותנים טיפ,
‫בוסים נותנים בונוס.
‫כן, קיבלתי 30 אלף וון כבונוס.
‫הבנתי.
‫מישהו כנראה הזמין המון פיצה.
‫כן.
‫כן. מיס קו מון־יונג. היא עשירה.
‫היא עשירה כקורח.
‫מיס קו הגיעה לפיצרייה? למה?
‫היא… היא הגיעה לפיצרייה לקנות פיצה.
‫היא לא הגיעה לפיצרייה לקנות תפוחי אדמה.
‫למה אתה שואל שאלה כל כך מיותרת?
‫מה את עושה פה?
‫הוא דאג שהשארנו אותך לבד פה
‫וביקש שאשהה פה זמן מה.
‫מר לי?
‫לא, מר מון גאנג־טה.
‫אל תעמדי שם ככה.
‫בואי, שבי.
‫מר מון התקשר ושאל את מר לי
‫אם אני יכולה לעבוד פה.
‫זה מה שהוא אמר?
‫מר לי גם שמח מאוד שאת מתחילה
‫לעבוד על ספרך הבא.
‫אז הוא רצה שאבוא לכאן ואעזור לך לעת עתה.
‫מה את אומרת?
‫תגידי לי אם תזדקקי למשהו.
‫אני לא זקוקה לשום דבר.
‫אבל יש לי שאלה.
‫בטח, דברי.
‫מישהי ביקרה אותי אתמול בלילה
‫ואמרה שהיא מעריצה של אימי.
‫ובמקרה זה היה
‫יום הולדתי.
‫משונה, לא?
‫ממש לא.
‫למה?
‫כשהייתי מעריצה של טוני, חבר להקת H.O.T.,
‫ציינתי את ימי ההולדת של כל בני משפחתו.
‫קניתי מתנות וחיכיתי לו מחוץ לבית,
‫והמנהלים כעסו עליי מאוד.
‫ואחרי שהלהקה התפרקה,
‫הסתובבתי בכל מקום בניסיון לראות אותם שוב.
‫באמת?
‫אבל אם היית מעריצה של H.O.T.,
‫בת כמה את?
‫לילה טוב.
‫אתה בטוחה שאת צעירה ממני?
‫"אכלתי ארוחת בוקר." ‫-אכלתי ארוחת בוקר.
‫"ואז צהריים." ‫-ואז צהריים.
‫"ואז ארוחת ערב." ‫-ואז ארוחת ערב.
‫"הייתי רעב בלילה." ‫-רעב בלילה.
‫"אין שום דבר עליי." ‫-אין שום דבר עליי.
‫מה הכוונה? ‫-סאנג־טה.
‫למה גיל־דונג נתן להם לגור איתו
‫אם הוא תמיד כועס עליהם?
‫כי הוא האפוטרופוס שלהם. הוא בוגר.
‫אבל הם לא בני משפחה שלו.
‫נכון. אין להם אותו שם משפחה, הם לא קרובים,
‫והם לא רשומים כבני משפחה במנהל האוכלוסין. ‫אז הם זרים בעצם.
‫אם הם זרים,
‫למה הוא נותן להם לגור איתו?
‫כי הוא האפוטרופוס שלהם. הוא בוגר.
‫אתה…
‫בוגר, נכון?
‫מון סאנג־טה, בן 35.
‫נולד ב־1984, שנת העכברוש. אני צעיר משנדמה,
‫אבל איני ילד.
‫בדיוק. אתה בוגר.
‫בוגר כמו קו־גיל דונג, שמקבל אחרים למשפחתו.
‫כן.
‫סאנג־טה, רוצה לשמוע משהו?
‫גם אני
‫משתדל מאוד
‫להיות בוגר.
‫גם אתה יכול להיות בוגר.
‫צריך רק להשתדל מאוד.
‫צריך רק להתאמץ מאוד.
‫אני משער שתסיים עד השבוע הבא.
‫כן, אני… כמעט סיימתי.
‫זה יושלם בקרוב. אני אגמור לעבוד. סוף.
‫אבל…
‫אגב, כמה תשלם לי?
‫כמה אתה חושב שתוכל לשלם לי על זה?
‫אני רוצה לקבל תשלום ביום שבו אני מסיים.
‫הו, אני לא רואה פרפרים בגינת הפרחים.
‫אני… אני לא מתכוון לצייר פרפרפים.
‫אמרתי לך שאני רוצה שהציור
‫ייראה בדיוק כמו הגינה בחוץ.
‫יש שם המוני פרפרים, אבל בציור אין אף פרפר.
‫מה שאומר שהציור לא הושלם.
‫שאתה לא סיימת.
‫אני… לא אוהב פרפרים.
‫אני לא רוצה לצייר פרפרים.
‫אז עזוב. אבל לא תקבל תשלום.
‫אני לא רוצה ציור לא גמור.
‫אבל… הכסף שלי.
‫אבל…
‫הוא… הוא די גמור.
‫הכסף שלי… אוי.
‫הו, לא.
‫או ג'י־ואנג הוא נוכל. ‫הוא שקרן. זה מה שהוא.
‫הוא נשמע נחמד והוא נראה נחמד
‫אבל הוא שקרן.
‫אני… אני לא יכול לבטוח באף אחד.
‫חיכית לי?
‫בוא.
‫למה הבאת את כל הצבעים?
‫לא סיימת את הציור.
‫לא אסיים אותו.
‫למה לא?
‫אני לא רוצה.
‫למה אתה לא רוצה?
‫כמעט סיימת.
‫לא, לא רוצה. עזוב.
‫אני לא רוצה לצייר פרפרים. אני לא מוכן.
‫סאנג־טה.
‫נוכל לדבר?
‫עצור.
‫סאנג־טה.
‫אלוהים.
‫אלי הטוב.
‫קום.
‫קום. בוא נדבר.
‫עזוב אותי!
‫לא תגמור את ציור הקיר ‫ולא תחזור לבית החולים?
‫ולמה אתה לא מוכן לפגוש שוב את המנהל או?
‫תמשיך להתעלם ממני ולהתנהג כמו ילד קטן?
‫חשבתי שאתה בוגר.
‫קדימה, קום.
‫אספור עד שלוש.
‫אחת.
‫שתיים.
‫שלוש. ‫-המנהל או הוא נוכל!
‫הוא שקרן! הוא גרוע מאנשים ‫שמרמים אחרים בטלפון.
‫הוא הבטיח לשלם לי כשאסיים.
‫אז למה… למה הוא לא משלם לי?
‫תפסיק לברוח. לא אתן לך.
‫לא. ‫-דבר איתי.
‫לא, עזוב אותי.
‫דבר איתי, סאנג־טה.
‫לא, אני לא הולך. זוז.
‫תפסיק להתעלם ממני וספר לי מה קרה.
‫עזוב אותי!
‫אתה מוכן לדבר רגע?
‫זה כואב, נכון?
‫כואב כשמרביצים לך, נכון?
‫גם אתה פגעת בי. תראה את סימני השיניים.
‫אתה… הרבצת לי?
‫הרבצת לאחיך הגדול?
‫איך אתה מעז להרביץ לאחיך הגדול?
‫גם אתה פגעת בי.
‫זה כאב בטירוף
‫כשדקרת אותי בראש בעיפרון.
‫כשדחפת אותי וחטפתי מכה משולחן. ‫לא יכולתי לישון באותו הלילה.
‫אתה חושב שאני מבליג כי אני אוהב לחטוף?
‫אני לא מוכן להבליג יותר. נמאס לי!
‫כשאתה צריך לשלוט בעצמך, ספור עד שלוש.
‫אחת, שתיים, שלוש.
‫לא, אתה תספור!
‫תקשיב לאחיך הגדול!
‫אז תתנהג כאח גדול!
‫רגע… סאנג־טה, התכוונתי…
‫אתה… אתה צעקת עליי?
‫איך… איך אתה מעז לצעוק על אחיך הגדול?
‫צעקת עליי?
‫איך אתה מעז? איך יכולת?
‫איך עשית לי את זה?
‫איך יכולת?
‫די!
‫בוא לפה!
‫בוא!
‫היי!
‫אתה עומד למות או משהו?
‫לכן אתה מתפרע?
‫לא ממש הפריע לי שסאנג־טה הרביץ לי.
‫אבל עכשיו שהרבצתי חזרה…
‫מה אמרתי לך? שובר את הלב, לא?
‫לא.
‫אני חש הקלה גדולה.
‫נגיף השגעת הוא עוצמתי מאוד, במפתיע.
‫השתנית מאוד.
‫ג'ה־סו.
‫מי אתה? אני מכיר אותך?
‫זה…
‫מי שאני באמת.
‫מון גאנג־טה
‫שייך למון גאנג־טה.
‫זה ישרוף.
‫גאנג־טה כבר לא אח שלי יותר.
‫הוא לא אחי.
‫כן, אתה צודק.
‫הוא לא היה צריך לשרוט אותך. זו רמאות.
‫לא הייתי מאמינה שהוא ירביץ מלוכלך ככה.
‫הוא רימה.
‫ראיתי אותו קודם ומצבו היה רע משלך.
‫הוא כבר לא אחי הקטן. אנחנו זרים עכשיו.
‫אנחנו זרים.
‫אתם זרים? ‫-כן.
‫אז…
‫אימא, למה שלא תאמצי את גאנג־טה לבן?
‫בשמחה.
‫סאנג־טה, תודה.
‫מעכשיו אראה בו בן.
‫לא.
‫לא משנה. אנחנו זרים.
‫אתה ישן?
‫ג'ה־סו.
‫אני יודע שאתה מאוכזב, אבל נסה להבין.
‫אני וסאנג־טה…
‫היינו רק שנינו זמן רב מאוד.
‫אנחנו צריכים ללמוד
‫להתחבר עם אנשים אחרים.
‫אבל למה דווקא
‫עם קו מון־יונג?
‫היא האדם הכי בודד
‫שאני מכיר.
‫אתחיל בה.
‫תתקשר אליי.
‫משעמם לי.
‫אני רעבה.
‫לכל הרוחות.
‫למה הוא קורא את הודעותיי אם הוא לא עונה?
‫אולי לא הייתי צריכה להחזיר את מאנג־טה.
‫אמרתי לך לא לפתוח את הדלת לזרים.
‫הבטחת.
‫למה הבאת את זה?
‫מה אתה עושה פה?
‫אמרת לי שאת רעבה.
‫בואי נצא.
‫באמת לא תספר לי?
‫מה קרה לך בפנים?
‫נקלעתי לקטטה.
‫עם מטופל?
‫יפטרו אותי בגלל דבר כזה. ‫-אז עם מי?
‫מה תעשי? ‫-אדפוק לו מכות.
‫אחי.
‫סאנג־טה?
‫הרבצת לו?
‫לא, רק התקוטטנו.
‫הוא הרביץ לי יותר משאני הרבצתי לו.
‫לא אמרת שצריך לומר לו שיהיה לו חבר נוסף?
‫אבל רק רבתם?
‫מה תעשה?
‫אני עדיין חושב על זה.
‫לא אתה אמרת לי לחשוב לפני שאני פועלת?
‫אמרת לי שבסדר לפעול לפי אינסטינקט.
‫דבר איתו ישר.
‫למה את מתכוונת? ‫-תגיד לו שאתה אוהב אותי
‫ושאתה לא יכול לחיות בלעדיי.
‫תבקש שיבין אותך.
‫זה פשוט.
‫אני…
‫אוהב את קו מון־יונג.
‫מעניין מה הוא יגיד
‫אם אומר לו זאת.
‫מתי אתה מתכוון להפסיק
‫לדאוג לאחיך ולהתחיל לדאוג לעצמך?
‫לא היה לך חלום אף פעם?
‫משהו שרצית לעשות.
‫טוב…
‫היו לי שלושה, בערך.
‫שניים מהם כבר התגשמו.
‫מה הם היו?
‫רציתי לנסוע לטיול
‫במקום לעבור למקום חדש.
‫מה עוד?
‫רציתי לריב עם אחי.
‫די עלוב, מה?
‫אבל תביני,
‫נהניתי בטירוף.
‫נראה לי…
‫שאני סוף־סוף חי חיים נורמליים.
‫מה החלום שעוד לא התגשם?
‫הגעת אליי היום בריצה.
‫אני מבטיחה להגשים אותו.
‫לא.
‫מאוחר מדי.
‫למה? במה מדובר?
‫ללכת לבית הספר בתלבושת אחידה.
‫מה זה? ‫-מה זה?
‫היי, קום.
‫תאכל.
‫נו, קדימה.
‫- קו מון־יונג -
‫מה? לאן אתה הולך?
‫לאן אתה הולך? סאנג־טה!
‫לאן אתה הולך?
‫היי.
‫היי, סליחה.
‫טוב…
‫-גאנג־טה!
‫הברזת מבית הספר היום?
‫בוא לפה. ‫-לא.
‫הברזתי רק משעת לימוד עצמי. ‫-לא משנה.
‫למה אתה לובש את התלבושת בכלל?
‫למה אתה לא בעבודה? ‫-פרחח.
‫מה…
‫וואו, איזה מעצבן אתה.
‫סליחה.
‫היי, את. הבחורה בשיער הקצר. ‫-די.
‫לאחי יש משהו לומר לך.
‫תוכלי להקדיש לו קצת זמן? ‫-אתה מוכן להפסיק?
‫תפסיק.
‫היא באה.
‫היא באה לפה.
‫תהיה גבר. תרשים אותה.
‫היי.
‫אני…
‫טוב…
‫אני מכירה אותך.
‫ראיתי אותך בבית הספר.
‫היא מכירה אותך.
‫טוב…
‫ברכותיי.
‫בהצלחה.
‫סאנג־טה.
‫מה?
‫אני…
‫אני אוהב אותה כל כך.
‫אני אוהב אותה.
‫מה?
‫"מאושר."
‫הוא מאושר.
‫גאנג־טה…
‫הוא…
‫מאושר.
‫- מאושר -
‫גאנג… גאנג־טה,
‫הוא מאושר.
‫כן.
‫נכון.
‫כן.
‫אחי…
‫הוא מאושר.
‫גאנג־טה מאושר.
‫אף פעם לא ראיתי אותו ככה. זו הפעם הראשונה.
‫אלוהים.
‫למה את נראית כל כך עייפה?
‫מר לי, אני לא חושבת ‫שאני בנויה לגור בבית הזה.
‫יש לי סיוטים כל לילה
‫ואני מפחדת.
‫כל הגוף שלי כואב…
‫זה מספיק.
‫איפה מון־יונג?
‫היא בחדר העבודה.
‫תראו אותך, יושבת על המחשב!
‫עבר זמן רב.
‫על מה זה יהיה?
‫לא הצלחתי לישון בכלל מרוב התרגשות.
‫זה בטח יהיה סיפור מדהים.
‫רגע.
‫אתכונן.
‫אני מוכן. ספרי לי. מה הרעיון?
‫הינה.
‫זה אמור להיות
‫דומה ל"באמפטי בו"?
‫עוד אין לי ציר עלילה.
‫מה השם? ‫-טרם החלטתי.
‫מה המסר? ‫-לא יודעת עדיין.
‫מתי תסיימי? ‫-יום אחד.
‫כלומר, אין לך כלום. ‫-ככל הנראה.
‫מי המאייר?
‫חברי הטוב ביותר.
‫פנו דרך.
‫- סאנג־טה -
‫מה… ‫-אכלת?
‫אכלת?
‫לא הספקתי לאכול כי הגיע מקרה חירום.
‫אתה רעב?
‫כן, אני גווע.
‫בוא למסעדה "אנחנו משפחה" בשעה שש.
‫פגוש אותי ב"אנחנו משפחה".
‫מון־יונג.
‫מון־יונג? ‫-אצמד לנושא הזה.
‫זה בסדר. לא על זה רציתי לדבר.
‫בעניין אביך…
‫הגידול במוח חזר.
‫נראה שאי אפשר לנתח.
‫הם לא יכולים להציל אותו.
‫אבא שלי מת מזמן,
‫כשהייתי בת 12.
‫הוא כבר מת. נשאר ממנו רק גוף.
‫מון־יונג.
‫מוחו של אביך נפגע.
‫זו הסיבה שהזיכרון שלו משובש.
‫גופו ומוחו לא מתפקדים יחד
‫ולכן הוא מתנהג כפי שהוא מתנהג.
‫אבל עם זאת,
‫הוא בן המשפחה היחיד שלך.
‫"משפחה"?
‫אני יתומה.
‫מון־יונג. ‫-צא, אני עייפה.
‫איפה אתה?
‫אני רעבה. בוא נאכל יחד.
‫תרשה לי לבוא. גם אני רוצה ללכת. איפה זה?
‫למה לא? למה אני לא יכולה לבוא?
‫רגע.
‫הבוגר צריך להתחיל. ואז אתה תוכל לאכול.
‫טוב. ‫-ניגבת ידיים?
‫כן? הנה. נגב את ידיך ותאכל.
‫- חשבון, סך הכול: 26,400 וון -
‫זה היה… זה היה טעים?
‫שבעת?
‫כן.
‫שבעתי מאוד.
‫הבטן שלי עומדת להתפוצץ.
‫לא טוב שהבטן שלך תתפוצץ.
‫אם הבטן שלך תתפוצץ, אתה תמות.
‫אלה דמי הכיס שלך.
‫"לקוחות נותנים טיפ, בוסים נותנים בונוס."
‫ואחים גדולים נותנים דמי כיס.
‫בזבוז הוא חטא.
‫שים לב לא לבזבז.
‫אתן לך עוד אם ייגמר לך.
‫אל תדאג.
‫תודה.
‫לא אבזבז.
‫- חשבון, סך הכול: 46,200 וון -
‫תזמין גם אותי לארוחת ערב.
‫לכל הרוחות.
‫אלוהים.
‫תזמין אותי לארוחת ערב.
‫שלם גם על שלי. תזמין גם אותי.
‫לעזאזל.
‫למה אתה לא כולל אותי? תזמין גם אותי.
‫סליחה.
‫כמה היא צריכה לשלם?
‫אז תן לי דמי כיס.
‫אף אחד לא נותן לי דברים כאלה
‫ואין לי משפחה לאכול איתה ארוחות.
‫אני בעצם יתומה עכשיו.
‫בוא נלך הביתה.
‫סאנג־טה.
‫אני רוצה אח גדול כמוך!
‫קדימה, גאנג־טה!
‫קו מון־יונג!
‫קו מון־יונג…
‫מון־יונג, בואי לכאן!
‫מהר, מון־יונג. אתם לא באים?
‫קו מון־יונג. מון גאנג־טה. קדימה. תזדרזו.
‫מהר…
‫סאנג־טה, מכיר את הסיפור "הברווזון המכוער"?
‫כן.
‫הברווזים האחרים מתאכזרים לברווזן המכוער.
‫הם מתעללים בו
‫כי הוא נראה שונה.
‫אז הוא מרגיש בודד מאוד
‫ועוזב את משפחתו, נכון?
‫מון־יונג, אל תרוצי במדרגות!
‫את תיפצעי! זה מסוכן!
‫תפסיקי לרוץ.
‫מה נראה לך יקרה
‫אם אימא־ברווזה הייתה מרעיפה הרבה אהבה
‫על הברווזון המכוער?
‫אז… אז הוא לא היה עוזב.
‫אם הבוגר מהם ידאג לקטנים,
‫אז הברווזים והברבורים
‫יסתדרו כולם ויוכלו לחיות יחד בנחת.
‫היי, ברווז. תרנגולות.
‫לא לריב, בסדר?
‫סאנג־טה.
‫אתה בוגר שיודע לדאוג לאחרים?
‫כן.
‫אני… אני בוגר.
‫אני…
‫אני בוגר כמו קו גיל־דונג.
‫- רצח המכשפה מהמערב -
‫רישום במנהל אוכלוסין זה לא מה שקובע.
‫נחשבים למשפחה…
‫אחת, שתיים שלוש.
‫אחרי שמצטלמים לפורטרט משפחתי.
‫- גאנג־טה ‫כתובת סטודיו לצילום -
‫אני שונאת ילדים וחיות.
‫הם נואשים לאהבה…
‫עזבי. עזבי אותי.
‫וזה גורם לי לחבב אותם.
‫מה אם הפרפרים יופיעו שוב?
‫אל תיתן לעבר ללכוד אותך.
‫אז אני יכול פשוט לפתוח את הדלת ולצאת.
‫לא תצליח לראות את הדלת. ‫-סוף־סוף התעורר אצלי
‫הדחף…
‫לחיות כמו כולם.