A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Régen nem tudtam átadni valamit.
A bátyám nehéz eset.
Már ő is nagy feladat nekem, ezért, kérlek…
Ne bolygasd fel a szánalmas életem!
Tűnj innen!
11. FEJEZET: A RÚT KISKACSA
Na és Park Ok-ran? Hol van most?
Mit tegyünk? Úgy tűnik, megszökött.
Hívja a rendőrséget! Gyorsan!
- Jöjjön! - Máris!
Boldog szülinapot
GANG-TAE
Nyilván nem egy teáért
öltözött ki és jött ide ilyen későn.
Mit akar?
A fenébe!
Milyen kellemes!
A régi könyvek illata.
Elhervadtak a virágok.
Az ilyesmi a szemétbe való.
Ne érjen a holmimhoz!
Mit keres itt?
Aggódtam,
hogy magányos.
Ko Mun-yeong!
Mun-yeong!
Az apja ma
megpróbált megölni.
Szörnyetegnek
nevezett.
Azt mondta, ki kell irtani a szörnyetegeket.
És azt is, hogy aznap a lányát is meg kellett volna ölnie.
Ádázul nekem támadt.
Nem tudta, ugye?
- Na és? - Óriási kegyetlenség.
Elvégre apa. És épp a lánya születésnapján…
Te jó ég!
Hogy mondhatott ilyet?
Szóval gondoltam, beugrom, hogy jobb kedvre derítsem,
és felköszöntsem a születésnapján.
Magányos lehet egyedül tölteni
egy ilyen napot.
- Miért törődne vele? - Rajongó vagyok.
Az anyja rajongója.
Odavagyok érte.
Milyen szép!
Megmondtam,
hogy ne érjen a holmimhoz!
Hasonlítunk.
Én is
utálom, ha a holmimhoz érnek.
Mun-yeong!
Hol…
Mun-yeong!
Gang-tae?
Hála az égnek!
Hát jól vagy!
Hála az égnek!
Jól vagy?
Megsebesültél?
- Park Ok-ran… - Hol van?
Hol van most?
- Elment. - Mikor? Hová?
Mikor ment el?
Az imént.
Azért jöttél,
hogy elkapd azt a szökevényt?
Nem miattam?
Nem azért, mert hiányoztam?
Akkor nyilvánvalóan fontosabb neked a bátyád,
sőt még az a páciens is, mint én.
Mun-yeong!
Ha a páciens miatt jött ide,
mi a fenéért ölelt át?
Ha elkap az indulat,
számolj el háromig, mielőtt cselekszel!
- Egy. - Jaj!
Mi van a kezével?
- Kettő. - Vérzik!
- Ajjaj! - Három.
Visszaadom.
Kifelé!
Jobb lett volna, ha leszúrom, és itt tartom?
Beszélgessünk!
Miért kötöd be a kezem? Mondtam, hogy fáj?
Csak egy kis vágás a tenyeremen. Nem is fáj.
„Balvégzetű a kapcsolatunk.
Ne bolygasd fel a szánalmas életem! Tűnj innen!”
A baromság, amit mondtál, sokkal…
Az…
sokkal jobban fájt.
Mégis üres bádogdoboz vagyok?
Ezért bánsz velem így?
Mondtam, hogy fontos nekem a mai nap,
és nem akarok egyedül lenni!
Ha elkap a hév,
számolj el háromig!
Egy.
Kettő.
- Három. - Három.
Boldog szülinapot!
Hiányoztál.
Belepirultál?
Nem, csak… melegem van.
Hőség van idebent, nem?
A te arcod is vörös.
Nem vagyok jól.
Ég a homlokod.
Felhívott Moon úr.
Úgy tűnik, Park Ok-ran asszony beugrott Ko kisasszonyhoz.
Tessék? Miért ment oda?
Ki kell derítenünk.
Értesítse a rendőrséget a történtekről!
Rendben! Önt is értesítem, ha átnéztük a biztonsági felvételeket.
Lehet, hogy késő éjjel jön vissza,
hát maradjanak itt,
és többször is járjanak körbe!
- Igenis! - Jó.
Jól van a feje?
Hogy lenne jól? Az a nő leütött egy kővel.
Ez nem munkahelyi sérülés?
De, igaza van.
Segítek benyújtani a kárigényt,
és átgondolom, ne rúgjam-e ki.
- Várjon! - Jó utat!
Biztonságos utat!
Ez forró! Jaj, de forró!
Óvatosan a forró dolgokkal!
Hű, de forró! Óvatosan! Légy nagyon óvatos!
Helló, Sang-tae!
Szia, Jae-su!
Mi az? Miért eszel ilyen későn?
Nassolsz?
Meg akartam várni Gang-taet a vacsorával,
de vészhelyzet van az intézetben.
El kell fognia valakit, ma nem jöhet haza.
Kiküldték egy helyre.
Ezért jöttem én helyette.
De guszta!
- Kérhetek egy falatot? - Jaj, dehogy! Ez az enyém.
Egy falatból könnyen több is lesz.
„Ha a kisujjamat nyújtom, a karom kell.”
Kizárt. Mind az enyém.
Hát jó.
Ezt kint találtam.
Az Mang-tae.
- Mang-tae? - Igen.
Mang-tae papa abból a könyvből?
Nem, ő nem papa, hanem Gang-tae kisöccse.
Sang-tae, Gang-tae, Mang-tae.
Mi vagyunk
a három fivér.
Na ne!
Mi van?
Nehogy már az öcsédnek hívd ezt a rusnya szövetbabát!
Én követlek titeket mindenhová több mint tíz éve.
Ha még egy testvérre vágysz,
végy be engem!
Sang-tae és Gang-tae közé.
- Vedd be Jae-sut! - Felejtős!
Te nem vagy a fivérünk.
Más a családnevünk, nem vagyunk rokonok.
Nem vagy hivatalos családtag, idegenek vagyunk.
Te nem vagy családtag. Hogy merészeled?
Te hogy merészeled…
- Vegyél be! - Na, ne csináld ezt!
Hisz forró ételt eszem!
- Vegyél már be… - Nem…
- Ne, Mang-tae! Ez forró! - Jaj!
Gyere! Tele a kád jéghideg vízzel.
Jéghideggel? Miért?
Le kell húzni a lázadat.
Filmekben láttam. Vetkőzz, és irány a kád!
Kérsz bele rózsaszirmokat?
Nem, kösz. Egy nedves törülköző elég lesz.
Az a nő…
kiszökött az intézetből?
Megkérdezhetem,
mit mondott neked?
Azt, hogy fel akart köszönteni, hogy ne legyek magányos.
És hogy az anyám rajongója.
Mondott mást?
Hogy ma majdnem meghalt az intézetben.
Hogy történt?
A betegek gyakran egymásnak esnek.
Ne aggódj miatta!
Ez jó érzés.
Micsoda?
Ha beteg voltam…
sose gondoskodott rólam
senki.
Ju-ri!
Jó reggelt!
Munkába megy?
Elnézését kérem!
Már korábban kellett volna a gondért, amit okoztam.
Ugyan, nem vagyunk idegenek!
Egy fedél alatt élünk, mint egy család.
Ugyan már! Felejtse el!
Tessék!
- Mi ez? - Pénz kocsimosásra.
Fogadja el!
- Hát ilyen érzés. - Tessék?
Valahányszor Mun-yeong zűrbe keveredett a múltban,
italdobozba rejtett készpénzt osztogattam.
Nekik is ilyen érzés lehetett.
Ki mint vet, úgy arat.
Üljünk be valahová enni ebből a pénzből!
Akkor kvittek leszünk.
A fenébe!
Azt hittem, elmentél.
Hová mennék?
A lázad?
- Lement. - Egyetlen nap alatt?
Te kis… Megjátszottad, mi?
Nem.
Égtem a szerelemtől.
Beszélgessünk!
Miről van szó?
A bátyámról.
Na, témánál vagyunk!
Sang-taenek
van egy traumás emléke.
Traumás?
Ezért mentünk el kis korunkban Szongdzsinból,
és ezért költözködtünk minden tavasszal menekülésszerűen.
A traumás emléke miatt.
Az anyámat…
meggyilkolták.
Sang-tae volt az egyetlen…
szemtanú.
A lepke azt mondta, engem is megöl,
ha nem teszek lakatot a számra.
Azt mondta, üldözni fog,
és megöl!
Félelmünkben elmenekültünk.
Én még csak 12 éves voltam,
- és nem volt felnőtt… - Gyere!
…aki megvédett volna.
Akkor kezdődött.
Tavasszal, mikor feltűnnek a lepkék,
Sang-taenek
rémálmai vannak anya halálának estéjéről.
Mi ez? Lepkék…
Ne, a lepkék!
- Mi az? Mi történt? - Lepkék!
- Te jó ég! - Lepkék!
- Mi a baj? - Azok a lepkék…
- Sang-tae… - Lepkék…
Jaj, azok a lepkék…
- Lepkék! - Azt mondja, meg fogják ölni a lepkék.
Azt mondták, megölnek. A lepkék meg fognak
- ölni! - És hogy menekülnie kell.
Eljönnek, hogy megöljenek!
Már közel 20 éve
cipeli ezt a terhet.
Ezért…
van rám szüksége.
De megvallom,
mindennek dacára
veled szeretnék lenni.
Azt mondtad,
nem izgat, van-e végzet.
Ha valaki feltűnik, ha szükség van rá,
az végzetszerű.
És nekem
szükségem van rád.
Sang-tae mellett
kell maradnom,
szóval te
maradj mellettem!
Oké, miért ne?
SANG-TAE
Azért még virág
- Halló! - Ettél már?
Rizst kimcshis szójababcsíra-levessel.
Elkaptad a tettest? A tettest.
Nem tettes, csak egy páciens.
Igen, őt. Elfogtad?
Nem találtam meg.
Jaj, ne! Akkor most mit teszel?
Ne aggódj emiatt!
Várj meg a vacsorával! Igyekszem korán hazaérni.
Jó.
Ma korán hazaér.
Gyors vizsgálat lesz,
nyugalom! Hamarosan találkozunk.
Indulás!
Viszlát később!
A teringettét!
Remélem, nem újult ki az agytumora.
Aggódom.
Már az is csoda, hogy ilyen állapotban 20 évet elélt.
Mit mondott a rendőrség Park Ok-ranról?
Tegnap este látták utoljára
egy kamerafelvételen az Oji-hegyi túraút kijáratánál.
Ki kell nyomozniuk, hová ment.
Tényleg? Akkor cseréljen ágyneműt az ágyán,
és küldje a rendőrségre a holmiját!
Felveszünk egy várólistást.
Máris? De még visszajöhet!
Már nem teheti.
Szia!
Várj!
Hozd rendbe Park Ok-ran ágyát, és pakold össze a holmiját!
- Máris? - Igen.
Park asszony felvesz egy várólistást.
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
Nem jön vissza?
Vagy nem jöhet?
Ha csak egy kutya szökik meg,
akkor is napokig szokás legalább színlelni, hogy keresik.
A főnővér nem tűnik szívtelennek, de az.
A rendőrség keresi őt.
Értem.
PARK OK-RAN DEPRESSZIÓ
Köszönöm!
Megváltozott.
- Tessék? - Más a mosolya.
Szép lett.
Úgy hallottam, Park Ok-ran régen színésznőcske volt.
Több plasztikai műtéten is átesett.
Yoo Seon-hae mondta, a szobatársa.
- Jaj, mi ez? - Hozzáfűzte, hogy az a nő
furcsán viselkedik egy ideje.
Színjátszást akart gyakorolni,
ezért a saját vihogását nézegette a tükörben.
És egész este memorizált valamit.
Yoo Seon-hae szerint továbbra is színésznőnek hitte magát.
Színjátszást gyakorolt?
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
Jó, hogy visszafogtam magam az este!
A fenébe!
„A fenébe”?
Látom, kezdi kimutatni a foga fehérjét!
Elnézést, uram!
- Hogy aludt az este? - Tessék?
Nyomottnak tűnt, ám ma repdes az örömtől.
Biztos nem otthon éjszakázott.
Hancúrozott a beteg keresése helyett?
Nem, uram. Nem ez történt.
De miért ment oda?
Nos…
nagyon aggódtam…
Fel akarta köszönteni a szülinapján?
Nem.
Nem ezért mentem oda. Csak…
Ugyan már, én Park Ok-ranról beszélek!
Ő miért ment oda?
Biztos nem csak azért szökött ki,
hogy felköszöntse Ko kisasszonyt.
Pedig én ezt remélem.
Hogy csak fel akarta köszönteni…
és hogy…
már nem esik bajunk.
Nagyon remélem.
Apropó…
Uram!
Mindent kérnék innentől idáig. Elvitelre.
Mindent?
Mindent abból a sorból, asszonyom?
Amíg elkészíti,
beszélnék az alkalmazottjával.
Sang-tae!
Ko kisasszony beszélni szeretne veled.
Gyere gyorsan, és ülj le!
Költözz vissza hozzám!
Még van teendőnk.
A rajz, amit nekem adtál…
Nem adtam önnek. Kidobtam.
Igaz. A rajz, amit kidobtál,
ötletet adott a következő könyvemhez.
Szuper, nem?
Elmesélem, miről szeretnék írni.
Ők hárman hosszú útra indulnak,
hogy megkeressenek valamit, amit elvesztettek.
Hű, ez klassz lesz!
Ugye?
Egy hullámhosszon vagyunk.
Az ott klassz. Kell nekem.
Azt mondta, sose látott lepkét. Makacsul kitartott emellett,
ezért volt egy sejtésem,
de nem tudtam, hogy ilyen döbbenetes esemény áll a háttérben.
De miért most mondta ezt el nekem?
Ön azt mondta,
hogy szembe kell nézni a traumákkal.
Kérem, segítsen Sang-taenek
szembenézni az övével!
Maga bízik bennem?
A szakmában mindenki
sarlatánnak tart, és nem különc csodabogárnak.
Ha sarlatán,
azt a bátyám
rögtön kiszúrja.
Ha szerződést bontasz, triplázódik a kötbér.
Ezt tudod, ugye?
Kötbér? Az nem szerepelt a szerződésben.
Nem csak az számít.
A szerződésszegést illetően
a szóbeli megállapodás is elég. Hallgatólagos szabály.
Világos?
- Az arcodból ítélve igen. - Tessék?
Nem, én nem kaptam semmit.
Még a lakóautót sem.
Kaptál koszt és kvártélyt.
Tudod, mennyibe került?
Vagy kárpótolj triplán, vagy rajzold meg a képeket!
- A te döntésed. - Az enyém?
Gang-tae miatt megduplázom.
Kárpótolj hatszorosan!
Mi? Hatszorosan?
Halló!
Ko kisasszony csodálatos ember.
Mi ütött beléd?
Tudod, hogy szeretem a bőkezű, határozott embereket.
Tényleg?
Igen, bejön nekem.
De nem mint nő. Úgy nem vonzódom hozzá.
Nekem te vagy az első.
És én neked?
A harmadik vagy.
Mi a fenére készül Mun-yeong?
- Ha a mezőn is virul - Nem rajzolsz!
- Azért még virág - Nem fizetsz!
- Nem is izgat? - Szia, fa!
- Jó reggelt! - Hagyjuk a szerződést!
- Azért még virág - Barik vagyunk. A rajongóm vagy.
- Azért még virág - Légy lojális!
- Azért még virág - Nem veheted félvállról,
amit megígérsz. Hallasz engem?
A francba! Sang-tae!
Gang-tae nem lehet a magáé!
Soha!
Gang-tae nem játékszer.
Ez igaz. Ő az öcsém.
Igen, csak az öcséd.
- Nem a magáé. - De nem is a tiéd.
Gang-tae az enyém.
Gang-tae önmagáé.
Nem, az enyém. A testvére vagyok.
Utálom a „testvér” szót!
Maga csak egy idegen nekünk. Idegen!
- „Testvér”! - Idegen!
- Utálom ezt a szót! - Idegen!
- Fenébe! - Jaj!
- Vitáznak. - Ne káromkodjon!
- A régi szokások… - Veszekednek!
- …nehezen múlnak el. - Nem.
- Menjünk! - Sziasztok!
Veszekedett a nénivel?
Igen. Nem, nem igazán.
Miért veszekedtek?
Nem veszekedtünk. Csak nézeteltérésünk volt.
Pedig mindent beleadtam.
Mit csináltál?
Szépen kérleltem és érveltem.
Biztos, hogy inkább fenyegetted.
- Beszéltetek telefonon? - Magamtól nem tudhatom?
Akkor azt is tudod, mit érzek most.
Mit érzel?
„Kérem, adja nekem a lányát!”
Megértem a férfiakat, akik könyörögni kénytelenek a szülőknél.
- Tényleg? - Tényleg.
De, tudod…
Sang-tae engedélye nélkül…
nem élhetünk együtt.
Jae-su barátomnak
úgy tíz évébe telt közel kerülni hozzá.
Tíz évbe?
- Várj! - Tíz évet? Te meghibbantál?
Nem. Ezt le kell adnom a nővéreknél, várj meg!
A kis…
Tényleg tíz évébe telt?
Csak vicceltél, igaz?
- Persze. - Ugye?
Most az ellensége vagy, így tovább tart.
Annyit nem tudok várni. Nem. Felejtsd el!
A bátyámnak…
én vagyok a családja.
Fél, hogy elveszel tőle,
és egyedül marad.
- Akkor mit tegyek? - Nyerjük el a bizalmát!
- Mivel? - Azzal, hogy megmaradok neki.
Egy újabb ember is mellette lesz.
Nem vagy idegen. Családtag leszel.
Nyerd el a bizalmát!
Menni fog, igaz?
Megpróbálom.
Emellett
zárkózz be, ha egyedül vagy!
Idegent ne engedj be a házba!
Oké?
Oké, nem fogok.
Jó kislány!
Hűha, miért van itt ennyi pizza?
Nos? Hogy van Ko úr?
Az agytumor átterjedt a homloklebeny belsejére.
Az orvosa mit mondott? Meg lehet műteni?
Nem, szerinte hiábavaló lenne.
Jaj, úgy sajnálom Ko urat!
Te jó ég!
Hová mész?
Programom van.
Kivel? Szabit veszel ki a maradék munkaóráidra?
Sang-innel. Szia!
Várj egy picit!
Mi az? Ne! Nem kell.
- Maradj nyugton! - Ne!
Randevúra mész,
legalább egy kis smink legyen rajtad!
Anélkül randiznál? Ilyen magabiztos vagy?
Jól van már!
- Hogy nézek ki? - Nagyon szép vagy!
Mintha tavaszi virágok virulnának az ajkaidon.
Otthon találkozunk!
Későn jöjj haza!
Nohát, ki van rúzsozva!
Mint mindennap.
Igaz. Ön mindennap szép,
akár van magán rúzs, akár nincs.
Kérdezhetnék valamit Mun-yeongról?
Van még családtagja az apján kívül?
Közeli rokona?
Ha gondját viselte volna egy felnőtt,
ma egészen más ember lenne.
Miért kérdi?
Ennyire rosszak Ko úr vizsgálati eredményei?
Kiújult az agytumora?
Úgy tűnik, nem lehet újra megműteni.
Ez sajnálatos.
Tapintatosan fogom tudatni a lányával.
Gang-tae esetleg…
- Nos, Ju-ri! - Igen?
Elég már kettejükből!
Nem beszélhetnénk kettőnkről?
Ők meg hadd érezzék jól magukat!
Szeretném jobban megismerni magát.
Mióta áll önnek ilyen jól a rózsaszín rúzs?
És miért lesz annyira más részegen?
Továbbá…
ki tanította meg így káromkodni?
Hát…
még felsőben tanultam meg.
Értem.
Apa tanított inni.
És mennyit tud inni?
Triplán kell fizetnem.
Nem, Gang-taet is beleszámítva hatszorosan.
De nekem csak…
- Sang-tae! - Igen?
- Meleg van. Mit keresel ott? - Megyek.
Nos…
- Nem volt gond az étteremben? - Nem.
Sokat kerestünk, így Jae-su adott borravalót,
30 000 vont.
A vendégek adnak borravalót,
a főnök bónuszt ad.
Igen, 30 000 von bónuszt kaptam.
Értem.
Valaki sok pizzát rendelhetett.
Igen…
Ko Mun-yeong kisasszony. Ő gazdag.
Piszkosul gazdag.
És elment a pizzériába? Miért?
Hogy pizzát vegyen.
Nem is krumpliért jött!
Miért kérdezel olyat, ami nyilvánvaló?
Miért jöttél?
Nem akarta magára hagyni,
és megkért, hogy maradjak egy ideig.
Lee úr?
Nem, Moon Gang-tae úr.
Ne ácsorogj ott!
Gyere, ülj csak le!
Moon úr felhívta Lee urat azzal,
hogy dolgozhatnék-e itt.
Tényleg?
Lee úr pedig örült,
hogy ön elkezdi az új könyvét.
Ezért ideküldött, hogy a segédje legyek.
Valóban?
Ha bármire szüksége van, csak szóljon!
Igazából nem kell semmi.
De kérdeznék valamit.
Persze, kérdezzen!
Valaki meglátogatott az este,
mondván, az anyám rajongója.
És mindezt éppen
a szülinapomon.
Nem furcsa ez?
Cseppet sem.
Miért?
Amikor még az egyik H.O.T-tag, Tony rajongója voltam,
a rokonai szülinapja alkalmából is gratuláltam.
A lakása előtt vártam az ajándékokkal,
a menedzserek dühösek lettek rám.
Miután feloszlott a banda,
mindenütt keresgéltem, hogy láthassam őket.
Tényleg?
De ha H.O.T-rajongó voltál,
hány éves vagy?
Szép álmokat!
Biztos fiatalabb vagy nálam?
- „Reggeliztem.” - Reggeliztem.
- „Majd ebédeltem.” - Majd ebédeltem.
- Vacsira keveset ettem. - „Vacsira keveset ettem.”
- Este éheztem. - „Este éheztem.”
- Engem kihagysz? - „Engem kihagysz?”
- Hogy érted? - Sang-tae!
Miért hagyja Gil-dong, hogy nála lakjanak, ha mindig
mérges rájuk?
Mert ő a gyámjuk. Gil-dong felnőtt.
De még csak nem is a családtagjai.
Igaz. Más a családnevük, nem rokonok,
nem hivatalos családtagok. Tehát igazából idegenek.
Ha idegenek,
miért lakhatnak nála?
Mert ő a gyámjuk. Gil-dong felnőtt.
Felnőtt vagy,
nem igaz?
Moon Sang-tae, 35 éves.
Született 1984-ben. Kisfiús az arcom,
de nem vagyok gyerek.
Pontosan. Felnőtt vagy.
Olyan, mint Ko Gil-dong, aki másokat is befogad a családjába.
Igen.
Elárulhatok valamit, Sang-tae?
Én is
nagyon igyekszem
felnőtté válni.
Te is lehetsz felnőtt.
Csak nagyon kell akarni.
Tenned kell érte.
Úgy tűnik, jövő hétre végezni fog.
Igen, majdnem kész.
Hamarosan meglesz. Kész. Vége.
De…
Amúgy mennyi pénzt kapok érte?
Mennyit fizet nekem ezért?
Fizetést szeretnék, mikor befejezem.
Jaj! Egy lepkét se látok a virágoskertben.
Nem… Nem festek lepkét.
Azt kértem, hogy a festmény
a kinti kert pontos mása legyen.
Ott rengeteg a lepke, de a falfestményen egy sincs.
Tehát nincs befejezve.
Még nem végzett.
Nem szeretem a lepkéket.
Nem… Nem akarok lepkét festeni.
Akkor hagyjuk! De pénzt se kap.
Befejezetlenül nem kell.
De a pénzem…
De…
Ez… már be van fejezve.
A pénzem… Egek!
Jaj, ne!
O Ji-wang egy csaló. Egy hazug. Így igaz.
Kedvesen néz és beszél,
de hazug.
Senkiben sem bízhatok.
Megvárattalak?
Menjünk!
Miért hoztad a festékeket?
Még nincs kész a kép.
Nem folytatom.
Miért?
Mert nem akarom.
Miért nem?
Majdnem kész.
Nincs kedvem. Hagyjuk!
Nem akarok lepkéket festeni. Nem.
Sang-tae!
Beszélhetnénk?
Állj meg!
Sang-tae!
Jaj!
Te jó ég!
Kelj fel!
Beszéljük meg!
Hagyjál!
Nem folytatod a képet, és nem mész az intézetbe?
Miért nem akarod látni O urat?
Nem felelsz, és gyerekesen viselkedsz?
Hát nem vagy felnőtt?
Rajta! Kelj fel!
Háromig számolok.
Egy.
Kettő.
- Három. - O úr csaló!
Egy hazug! Még a telefonos csalóknál is rosszabb!
Pénzt ígért, ha végeztem.
Akkor… miért nem fizet?
Egek! Ne menekülj! Most nem hagyom.
- Ne! - Beszéljük meg!
Nem, engedj el!
Beszéljük meg!
Nem, megyek. Hagyj!
Mondd el, mi történt!
Engedj!
Elmondanád végre?
Fáj, igaz?
Fáj, ha megütnek, ugye?
Te is bántottál. Nézd a harapásnyomot!
Te… megütöttél?
Megütötted a bátyádat?
Hogy mertél megütni?
Te is bántottál.
Rohadtul fájt,
mikor cerkával fejbe böktél!
Aludni se tudtam, mikor nekilöktél egy asztalnak!
Azt hitted, lenyelem, vagy hogy élvezem a fájdalmat?
Többé nem tartom magamban, ami bánt. Ennek vége!
Számolj el háromig, amikor begőzölsz!
Egy, kettő, három.
Nem, te számolj!
Hallgass a bátyádra!
Akkor viselkedj is úgy!
Várj… Sang-tae, én…
Rám üvöltöttél?
Hogy mersz üvöltözni a bátyáddal?
Rám… Rám mertél üvölteni?
Hogy merészelted? Mi?
Hogy merészelted?
Hogyan?
Elég!
Gyere ide!
Gyere már!
Hékás!
Haldokolsz, vagy mi?
Ezért viselkedsz így?
Nem zavart, amikor Sang-tae megütött.
De most visszatámadtam…
Mit mondtam? Szívszorító, igaz?
Nem.
Megkönnyebbültem.
A bolondkór meglepően erős.
Sokat változtál.
Jae-su!
Ki vagy te? Ismerlek?
Ez…
az igazi énem.
Moon Gang-tae
dolga Moon Gang-tae.
Ez csípni fog.
Gang-tae nem az öcsém többé.
Nem az öcsém.
Egyetértek.
Minek karmolt? Az csalás.
Azt hittem, sose szabálytalankodna.
Csalt.
Nemrég láttam, ő jobban megsérült.
Ő már nem a kisöcsém. Idegenek vagyunk.
Idegenek.
- Idegenek? - Igen.
Akkor…
anya, örökbe fogadnád Gang-taet?
Örömmel.
Köszönöm, Sang-tae.
A fiamnak fogom tartani őt.
Ne!
Hagyja! Idegenek vagyunk.
Alszol?
Jae-su!
Tudom, csalódtál, de értsd meg…
Sang-taevel…
hosszú ideig csak ketten voltunk.
Meg kell tanulnunk
kapcsolatot teremteni másokkal.
De miért épp
az írónővel?
Nem ismerek
nála magányosabb embert.
Vele kezdem.
Hívj fel!
Unatkozom.
Éhes vagyok.
Fenébe!
Miért olvassa el az üziket, ha nem felel?
De jól jönne most Mang-tae!
Mondtam: ne nyiss ajtót idegennek!
Megígérted.
Ezt minek hoztad?
Miért jöttél ide?
Mert éhes vagy.
Menjünk enni!
Tényleg nem mondod el,
mi történt a képeddel?
Verekedtem.
Egy beteggel?
- Akkor kirúgnának. - Ki volt az?
- Miért, mit csinálsz? - Jól elverem.
A bátyám.
Sang-tae?
Eltángáltad?
Nem, csak veszekedtünk.
Ő többször ütött.
Nem te kérted, hogy tudassuk vele: új barátja lesz?
Erre verekszel vele?
Most mit fogsz tenni?
Még nem tudom.
Azt is mondtad, hogy gondolkodjak, mielőtt cselekszem.
Te meg azt, hogy néha jó az ösztöneinkre hallgatni.
Légy vele őszinte!
- Miben? - Mondd el neki, hogy szeretsz,
és nem tudsz nélkülem élni!
Kérd, hogy értse meg!
Ilyen egyszerű.
Én…
szeretem Mun-yeongot.
Vajon mit fog szólni,
ha ezt elmondom neki?
Mikor állsz le azzal,
hogy a bátyáddal törődsz magad helyett?
Nincsenek álmaid?
Vágyaid?
Nos…
körülbelül három volt.
Kettő már megvalósult.
Mik azok?
Ki akartam ruccanni valahová
költözés helyett.
És?
Bunyózni akartam a bátyámmal.
Béna, mi?
De, tudod,
klassz érzés volt.
Azt hiszem…
végre normális életet élek.
És melyik álmod nem valósult még meg?
Ma csapot-papot otthagyva jöttél hozzám,
hát megvalósítom!
Nem.
Ahhoz már késő.
Miért? Mi az?
Egyenruhában menni suliba.
- Mi ez? - Mi van?
Felkelni!
Egyél!
Na, gyerünk már!
KO MUN-YEONG
Mi az? Hová mész?
Hová rohansz? Gang-tae!
Hová mész?
Szia!
Várj! Bocs! Szia!
Izé…
- Szóval… - Gang-tae!
Ma kihagytad a sulit?
- Gyere! - Ne!
- Csak az egyéni tanulást. - Az ugyanaz.
Miért hordod egyáltalán az egyenruhát?
- Miért nem dolgozol? - Te suttyó!
Mi…
Jaj, de bosszantó vagy!
Elnézést!
- Hahó! Rövid hajú lány! - Elég!
Az öcsém mondana valamit.
- Adnál neki egy percet? - Befejeznéd?
Hagyd abba!
Jön.
Visszajön.
Légy férfi! Hódítsd meg!
Szia!
Én…
Izé…
Ismerlek.
Láttalak a suliban.
Ismer téged.
Nos…
Gratulálok!
Sok szerencsét!
Sang-tae!
Igen?
Én…
nagyon szeretem őt.
Szeretem.
Mi?
„Boldog.”
Boldog.
Gang-tae…
boldog.
BOLDOG
Gang-tae…
Gang-tae… boldog.
Igen.
Ez az.
Igen.
Az öcsém…
boldog.
Gang-tae boldog.
Még sose láttam ilyennek. Most először ilyen.
Hűha!
Miért ilyen fáradt az arca?
Lee úr, szerintem nem illek ide.
Rémálmaim voltak,
és kirázott a hideg.
Fáj mindenem…
Elég már!
Hol van Mun-yeong?
A dolgozószobájában.
Nicsak, a gép előtt!
Rég láttam már ezt.
Miről fog szólni?
Aludni se tudtam az izgatottságtól.
Csodás sztori lesz, lefogadom.
Várj!
Hadd készüljek fel!
Oké. Mondhatod. Mi lesz?
Tessék!
Ez
olyan lesz, mint a Bumpety Boo?
A sztori még nincs meg.
- És a cím? - Még az sincs.
- A mondanivaló? - Passz.
- Mikor lesz kész? - Majd valamikor.
- Szóval semmid sincs. - Meglehet.
Ki lesz az illusztrátorod?
A legjobb barátom.
Utat kérünk!
SANG-TAE
- Mi… - Ettél már?
Ettél már?
Egy sürgős eset miatt nem tudtam.
És… éhes vagy?
Igen, nagyon.
Gyere hatra a Családi Étterembe!
Ott találkozunk.
Mun-yeong!
- Mun-yeong! - Marad a téma.
Jó. De nem erről akartam beszélni.
Az apád…
Kiújult az agydaganata.
Nem lehet megműteni.
Nem tudják megmenteni az életét.
Az apám már rég meghalt,
még 12 éves koromban.
Már meghalt. Csak a teste van itt.
Mun-yeong!
Apád agya megsérült.
Ezért zavarosak az emlékei.
Nincs harmóniában a teste az elméjével,
ezért viselkedik úgy, ahogy.
De ettől még…
ő az egyetlen családtagod.
„Család”?
Én árva vagyok.
- Mun-yeong! - Menj el! Elfáradtam.
Hol vagy?
Éhes vagyok. Együnk együtt!
Csatlakoznék. Hol van az az étterem?
Miért nem mehetek?
Várj!
Előbb a felnőtt eszik. Te majd utána.
- Oké. - Megtörölted a kezed?
Igen? Tessék! Töröld meg, és egyél!
RENDELÉS VÉGÖSSZEG: 26 400 VON
Finom volt?
Jóllaktál?
Igen.
Nagyon is.
Kipukkadok!
Nem… Nem kéne, hogy kipukkadj.
Ha kipukkadsz, meghalsz.
A zsebpénzed.
„A vendégek adnak borravalót, a főnök bónuszt ad.”
A bátyád pedig zsebpénzt.
A pazarlás bűn.
Ne herdáld el!
Még kapsz, ha elfogyott.
Ne aggódj!
Köszönöm!
Nem herdálom el.
RENDELÉS VÉGÖSSZEG: 46 200 VON
Az enyémet is álld!
Fenébe!
Egek!
Hívj meg vacsira!
Az enyémet is álld! Engem is hívj meg!
Francba!
Miért hagysz ki? Hívj meg engem is!
Elnézést!
Mennyivel tartozik a hölgy?
Akkor adj zsebpénzt!
Sose kaptam még,
és nincs családom, akivel ehetnék.
Tényleg árva lettem.
Menjünk haza!
Sang-tae!
Olyan bátyát akarok, mint te!
Gyere, Gang-tae!
Mun-yeong!
Mun-yeong…
Gyere ide, Mun-yeong!
Siess, Mun-yeong! Jöttök már?
Mun-yeong, Gang-tae! Siessetek!
Siessetek…
Sang-tae, ismered A rút kiskacsa történetét?
Igen.
A többi kacsa goromba volt a rút kiskacsával.
Csúfolták,
mert máshogy nézett ki.
Nagyon magányos lett,
és elhagyta a családját, igaz?
Ne rohanj a lépcsőn!
Megsérülsz! Ez veszélyes!
Ne rohanj!
Szerinted mi történt volna,
ha az anyakacsa nagyon szereti
a rút kiskacsát?
Akkor nem megy el.
Ha a felnőtt elfogadja a gyerekeket,
a kacsák és a hattyúk
szépen együtt tudnak élni.
Szia, kacsa! Csirkék!
Ne veszekedjetek, jó?
Sang-tae!
Te olyan felnőtt vagy, aki el tud fogadni másokat?
Igen.
Felnőtt vagyok. Felnőtt.
Én…
olyan felnőtt vagyok, mint Ko Gil-dong.
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
A hivatalos nyilvántartás nem minden.
A család…
Egy, két, há'!
Ha van közös portré, egy család vagytok.
FOTÓSTÚDIÓ CÍME
Utálom a gyerekeket és az állatokat.
Szeretetéhesek…
Eressz már!
…így megszeretem őket.
Mi lesz, ha újra feltűnik a lepke?
Ne hagyja, hogy csapdába ejtse a múlt!
Akkor kinyitom az ajtót, és kimegyek.
- Nem fogja látni az ajtót. - Végre
késztetést éreztem,
hogy úgy éljek, mint bárki más.