ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
POGLAVLJE 12 ROMEO I JULIJA
Hoćeš tosta? Ja sam ih napravila.
-Što bi htio na svom tostu? -Ne, u redu je.
Frendica je ispekla osam tostova,
ja sam oprao rublje i očistio kuću. Koje jutro!
Ti si pak bio u dubokom snu.
Što me niste probudili?
Ja sam te čak ošamarila da te probudim,
no nastavio si spavati kao princeza u Usnuloj ljepotici.
Princeza.
Ako želiš probuditi princezu, moraš je poljubiti.
Jesam.
Usput,
ne bismo li najprije trebali imenovati likove?
-On je tip koji nema svoje ja. -U redu.
Ona je bezosjećajna princeza nalik na praznu limenku.
U redu.
-A on je… -To nisu imena.
Gang-tae i Sang-tae su imena. Ali to što si upravo rekla nisu imena.
Danas je moj slobodan dan.
Ne trebaju imena. Takav je trend.
„Trend“? Što je to?
Nije nužno da znaš.
Ako imate vremena, biste li se poslije išli provozati?
-Prestani zapitkivati. -Pitam samo jer sam znatiželjan.
Pa, ne budi znatiželjan.
Nemoj tako sa starijim bratom.
-Na poslu sam šefica. -Ne zloupotrebljavaj moć.
-Sam možeš pojesti to sve. -Ne, ne mogu. Užasna je okusa.
-Recite mi kad završite. -Ne idi mi na živce.
-Čime ti idem na živce? -Bit ću u svojoj sobi.
Hoćeš se tući?
Gang-tae mi je rekao da je to loše.
-Rekao nam je da potisnemo srdžbu. -Idem, u redu?
Na sastanku smo, pa im pokušaj smisliti imena.
-Što radiš? -Spremam se za odlazak na posao.
Danas je moj slobodan dan.
Pa što?
Želiš se družiti?
Da odemo na vožnju Albertom?
Jesu li te tvoji broj jedan i dva, Sang-tae i gđa Ko, odbili?
Zato pitaš mene, svoj broj tri?
Opet si uzrujan?
Gang-tae, želiš znati nešto?
Što?
Prepreden si kao lisica.
Kad me god trebaš, razgovaraš sa mnom sav ozbiljan
i učiniš me zabrinutim gledajući u mene tim svojim suznim očima.
Ali jednom kad dobiješ što trebaš, jednostavno me odmah izignoriraš.
Sebična propalice.
Onda se ne želiš družiti?
-Tko ti je draži, ja ili Sang-tae? -Ti.
A ja ili Ko Mun-yeong?
-Ti. -Dođi u moj restoran.
Moj Bože.
„Prepreden kao lisica“?
Gđo Kang.
Izvolite.
Čuo sam da imate slaba koljena
jer uvijek kuhate stojeći.
Ju-ri mi je rekla da je vrlo zabrinuta.
Izvolite.
Kad sam to rekla?
Ne zaboravite uzimati jednu dnevno radi zdravlja.
Moj Bože.
U redu je. Trebate to dati svojim roditeljima.
Već sam im kupio kutiju. U prtljažniku je auta.
Danas im to namjeravam dati.
Stvarno?
Moj Bože, onda valjda odmah trebam uzeti jednu
da vam zahvalim na velikodušnu daru.
Da, naravno.
Mnogo ste bolji od moje kćeri.
Da vidimo. Eto.
Ideš vidjeti roditelje?
Da, nešto je iskrslo kod kuće.
Trebam ići u svoju sobu.
-Hvala vam. -Nema na čemu.
Nije to ništa veliko. To je samo mjesečni događaj.
„Mjesečni događaj“?
Da, otac mi je slomio tri rebra i hospitaliziran je.
Moj Bože. Kako? Je li dobro?
Žao mi je to čuti.
Laže.
Otac g. Leeja je lažac.
On je baš poput svog oca
Jabuka ne pada daleko od stabla
Moj Bože, to prokleto derište trebalo bi se stišati.
Jesi li mi zbilja upravo lagao?
Stvar je u tome da, kada se god koji rođak oženi,
moj otac postane zbilja ljubomoran
i tjera me da ga posjećujem izmišljajući koješta.
Odlazak na nekoliko spojeva naslijepo
najmanje je što mogu učiniti kao njegov sin.
Znači, danas imaš spoj naslijepo?
Da, radim to jednom mjesečno.
Zato je to mjesečni događaj.
-Vozi oprezno. -U redu.
Dobro, nazvat ću te.
On će nazvati?
Baš je moj tip.
-Da ga pitam za broj? -Ne, nemoj.
Vidi ga s rukom pod bradom.
-Moj Bože, ovo je ludo. Pogledaj ga. -Tako je zgodan.
-Ma gle to lice! -Moj Bože.
Moja draga gđo Ko.
Baš kao što mrave privlače slatkiši,
mnogo se žena sprema na upucavanje mom usamljenom prijatelju, Gang-taeu.
Zato vas molim da brzo dođete u moju pizzeriju.
Kvragu, sklonite se s puta.
Ubit ću te proklete mrave. Mičite se!
Evo. Možeš kušati sve naše priloge s ovom pizzom.
Kušaj prvo ovaj sa slatkom bundevom.
Dobar je.
Želiš znati nešto?
Kad je netko zaljubljen,
mozak luči vitamine
i čini tu osobu atraktivnijom.
To je „dopamin“, ne vitamin.
Razmećeš se jer radiš u bolnici?
Nijedan od nas nije dobro obrazovan. Ličimo kao jaje jajetu.
„Sličimo“, a ne ličimo.
-Trebaš se paziti. -Čega?
-Žena. -Što?
Žena što te gledaju.
Ali još se više trebaš paziti
lude žene koja progoni žene što te gledaju.
O čemu pričaš?
Dobro došli.
Imamo hrpu kutija s pizzama koje su danas spremne za vas.
Već sam sita.
Kako si znala da sam ovdje?
Nisi li bila na sastanku sa Sang-taeom?
Zar je to važno kad si ti tu okružen gladnim mravima?
Nisam trebao pripremiti toliko kutija.
Požuri se i dovrši pizzu da možemo izaći iz ovog mravinjaka.
Tek sam počeo jesti. Daj mi minutu.
Bože.
BOLNIČKI POVRTNJAK
Zdravo. Hej.
Zdravo.
Zdravo, stablo. Divno jutro, nije li?
Oh, zdravo.
Ekipa, možda ne izgledate jednako, ali svi ste vi ptice.
Pa se ne svađajte, u redu?
Tako ste ljupki i dragi. Idem sad.
Doviđenja, stablo.
Ovdje je.
Mislio sam, možda se ne vrati jer je ljut na mene.
Park Haeng-ja.
Htjeli ste me vidjeti?
Htio sam te pitati nešto.
Naravno.
Zašto si se već riješila kreveta gđe Park Ok-ran?
-Zato što se ona ne može vratiti. -Kako misliš?
Pacijenti koji pobjegnu rijetko se vrate svojevoljno.
A mi imamo dugu listu čekanja.
Nemojmo učiniti isto s krevetom g. Ko Dae-hwana.
Nemoj ni zvati hospicij.
Trebamo mu dopustiti da ostane ovdje.
Da, već sam rekla našem osoblju da to učini.
Bože, to je bilo brzo.
Ali, gospodine.
Što mislite, zašto je
g. Ko Dae-hwan imao ispad kad je onog dana vidio gđu Park Ok-ran?
Najvjerojatnije mu se pričinjalo.
Pretpostavljam da ju je zamijenio za svoju suprugu.
Književnicu, Do Hui-jae?
Čini se da je mrzio suprugu…
-i bojao je se istovremeno. -Zašto?
Izgleda da je ubila nekoga.
Koga je ubila?
Zdravo.
-Hej, Sang-tae. -Zdravo, gđo Park.
-Zdravo. Sjednite tu. -U redu.
Pustit ću vas dečke da razgovarate.
-Drago mi je što vas vidim. -Da.
-Ne! -I ja bih malo toga.
Mrzim djecu i životinje.
-Zašto? -Nerazumni su,
zanovijetaju cijelo vrijeme
i uvijek mole za ljubav.
Ja ih zato volim.
Navode me da se brinem o njima jer su nerazumni.
Slatki su kad zanovijetaju.
A to što mole za ljubav tjera me da ih zavolim.
Baš kao tebe.
Neću ti roditi djecu.
Ne očekuj to od mene.
Ne želim biti ljubomorna na svoje dijete.
Primakni se.
Bliže.
Majčinstvo nije za svakoga, znaš.
Bože.
Kvragu, ta propalica.
-Čekaj. -Ja želim taj.
Min-jae, sjedi. Dođi ovamo i sjedi.
-Tako. Je li njam-njam? -Da.
Tako dobro jedeš.
Jesi li još uzrujan
što sam ti odbio platiti za mural bez leptira?
Obećanje… Obećanje se ne smije shvatiti tako olako.
Morate održati obećanje. To je jedino ispravno.
Želim da prestaneš
bježati od leptira.
Budući da si uvijek bježao,
Gang-tae je morao proći teške trenutke.
Ali… Leptiri…
Bojim ih se. Ne volim leptire.
Daj da ti kažem nešto zanimljivo.
Može.
U starogrčkom je riječ za leptira psykhē.
Psykhē?
Znaš li što su simbolizirali?
-Bili su simbol izlječenja. -„Izlječenja.“
Nisu svi leptiri strašni.
Ima mnogo leptira koji su dobri i mogu liječiti ljude.
Zato, umjesto da budeš tako nestrpljiv,
zašto ne bismo obojica zajedno pokušali prevladati taj strah?
„Liječiti.“
Ako se budemo ustrajno trudili, možda kakav leptir
jednom dana bude letio po tvom muralu.
Da. Liječiti.
Liječiti.
Hoće li se tvoja sljedeća knjiga temeljiti na crtežu mog brata?
O djeci je što idu na putovanje u kamperu?
O nama je. O nas troje.
Ja sam tip bez svog ja?
A ti si bezosjećajna princeza?
Da.
A što s mojim bratom?
On je tip zarobljen u kutiji.
Što oni rade na putovanju?
Susreću ljude koji su čudniji od njih i koji imaju mnogo više nedostataka.
-Što bude poslije? -To bi bio spoiler. Nema više.
-Zvuči zabavno. -Naravno.
Ja sam autorica.
Nadam se da će ovaj put priča imati sretan završetak.
I ja.
Usput, kamo idemo?
Kupiti kruh. Jutros si sve tostirala.
Shvaćam.
Pogledaj sve ovo. Nikad nisam bila na ovakvu mjestu.
Želim ovo.
Uzmi samo jedan.
Razmišljala sam o tome i mislim
da bi bilo lijepo imati sina slična tebi.
Mislim da neću postati ljubomorna.
Imajmo sina.
Zbilja trebaš prestati praviti ražanj dok je zec u šumi.
Što? U čemu je problem? Imajmo sina.
Imajmo sina! Želim sina!
Zašto nećeš surađivati?
Želim tvoju suradnju!
-Bože, budi tiha. -On sigurno ne želi bebu.
Pitam se zašto je ne želi.
Pitam se zašto neće surađivati. Izgleda sasvim zdrav.
Prestani govoriti o bebi. Samo idi i uzmi mlijeka.
-Ju-ri. -Da?
Jesi li čula? Dr. Kwon uskoro se ženi.
Nije se viđao ni s kim.
Vjenčat će se sa ženom koju je prošli mjesec upoznao na spoju naslijepo.
-Tako brzo? -Hajde.
U njegovim godinama, samo se vjenčaš
ako sve izgleda u redu.
Jeste li vi cure razgovarale o meni?
Onda dajte da prijeđem na stvar.
Iznenađenje.
Sve se odvija tako brzo.
Moj idealni tip pojavio se na spoju naslijepo.
Da ostavim Sang-taeov pribor u radnoj sobi?
Pusti me.
Kad ćemo se početi služiti istom sobom?
Zašto bih to radio? Spavam sa Sang-taeom.
Pusti me.
Kod kuće sam.
Pusti me ovog trena.
Sang-tae! Ovdje smo!
Dobro. Poslije ćemo se družiti.
U mojoj sobi?
Da, u tvojoj sobi.
Čekat ću te.
Nazvat ću te.
Da, g. Lee.
Imamo okvirnu fabulu.
Pitat ću g. Moona o ilustracijama.
Načinila sam popis mjesta na koja možemo ići radi istraživanja.
Blizu je umjetničke knjižnice.
U redu. Doviđenja, g. Lee.
Je li to bio g. Lee?
Jest.
Je li rekao što značajno?
Kao naprimjer?
Ne, zaboravi.
Žena s kojom je g. Lee imao spoj izgledala je kao Song Hye-kyo.
Njegov idealni tip žene izgleda kao ona.
Taj se tip baš lako zaljubljuje. Zbilja mu se posrećilo ovaj put.
Leptir je psykhē i simbolizira „izlječenje“.
Leptiri koji liječe su dobri.
-Je li ti ravnatelj to rekao? -Jest.
„Prestani bježati i suoči se s leptirima
tako da Gang-tae više ne mora prolaziti kroz teške trenutke.“
Zbilja misliš da to možeš učiniti?
Je li… Je li ovo skupo?
Koliko… Koliko sve ovo stoji?
Prodaj mnogo knjiga i vrati mi novac.
Idem se otuširati.
Psykhē simbolizira „izlječenje“.
Postoji gomila dobrih leptira. Ima ih gomila.
Postoji gomila dobrih leptira. Psykhē simbolizira „izlječenje“.
Ne.
Ne trebam jastuk. Leći ću mu na ruku.
Dotrčao si, a da nisi ni osušio kosu.
Dođi ovamo i sjedni.
Stvarno ne slušaš.
Ovo je mnogo alkohola.
Brat mi je počeo ići na savjetovanje…
Zabranjujem ti govoriti o bratu.
Inače moraš ispiti čašu.
Onda ti ne smiješ psovati.
Inače moraš ispiti čašu.
Dogovoreno.
Sranje, vraški me boli glava.
Zašto mi se jebeno vrti? Kvragu.
Gle kako psuješ.
Trebaš poći u krevet.
Ja sam…
tako sretna.
Tako sam sretna da ti i Sang-tae
sad živite ovdje sa mnom.
Laku noć.
USKORO DOLAZIM PO VAS
Ne, ja govorim o gđi Park Ok-ran.
Zašto je ona išla tamo?
Nema šanse da je pobjegla
samo da zaželi gđi Ko sretan rođendan.
Leptir je rekao da će i mene ubiti.
Ubit će me!
Oni leptiri!
Rekli su da će me ubiti.
Leptiri će me ubiti!
Dolaze me ubiti!
USKORO DOLAZIM PO VAS
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
Moj Bože, nadam se da ćeš se ovaj put dulje zadržati vani.
Nemoj se vratiti za samo koji sat.
Ne brinite se. Vidimo se poslije.
-Trebate pojesti mnogo ukusne hrane. -U redu.
Samo će sjesti u autobus
i vratiti se nakon nekoliko krugova.
Da, vjerojatno.
Ali kako je došao u stanje da učini tako nešto
kad ne može ubiti ni mrava?
-Kako to misliš? -G. Kan sve mi je rekao.
Rekao mi je da je ubio tolike ljude.
Je li zato poludio?
On je tako krhka i draga osoba.
To nije bilo nešto s čim se mogao nositi.
AUTOBUSNA STANICA
Ugasi plin
da uštediš novac.
Moramo štedjeti plin da uštedimo novac.
Zaboravio sam.
Oči… Oči su ti crvene.
Zar… Zar nisi dobro spavao? Oči su ti kao u zeca.
Ne, dobro sam spavao.
Danas imaš savjetovanje, zar ne?
Da… Da, imam savjetovanje. Imam… Imam savjetovanje danas.
Leptir je psykhē i simbolizira „izlječenje“.
Simbolizira „izlječenje“…
Ali još uvijek ih se bojim.
Što… Što ako se leptir opet pojavi?
Morat… Morat ćemo se opet seliti.
Sang-tae.
Prestanimo…
bježati.
Ali leptiri…
Znaš da se dobro borim, zar ne?
Da, sjajan si borac.
Imaš crveni pojas u taekwondou.
Pretukao si svu djecu koja su me maltretirala.
Dobar si i u korištenju noktiju.
Zato se odsad, ako te je strah, samo skrij iza mene.
Ali… Ja sam tvoj veliki brat. Ja sam odrastao.
Skrijem li se iza malog brata,
onda sam ja… Kako se to zove?
Plašljivko?
U redu je.
Ja se krijem iza tebe čitav svoj život.
Iza mene?
Hej, dušo.
Meso s roštilja? Zvuči sjajno.
Večeras?
Zašto je morao reći da će nazvati? Ne mogu prestati gledati na telefon.
-Nam Ju-ri. -Da?
G. Kou polako se vraća kognitivna orijentacija.
-Izvedi ga onda u kratku šetnju. -U redu, gospođo.
Oh, dobro. Radi li danas g. Moon dnevnu smjenu?
Radi, stigao je prije koju minutu.
USKORO DOLAZIM PO VAS
Moon Gang-tae.
Što? Što je to?
Jesi li možda primio ljubavno pismo?
-Hajde. Pokaži mi. -Nije to ništa.
U čemu je problem?
Oh, vidiš…
Ušla sam u sobu 201 tijekom svojih jutarnjih obilazaka
i u sobi pronašla opasan predmet.
Bože. Moram reći, g. O Cha-yong uvijek je
tako nespretan kad provjerava osobne stvari pacijenata, nije li?
Žao mi je.
Bolje ću ga obučiti.
U redu.
Možeš onda još jednom temeljito provjeriti drugi kat?
-Naravno, nema problema. -Izvoli.
Sigurno vas hvata umor.
Biste li sjeli na trenutak?
Hoću li…
uskoro umrijeti?
Jesam li…
dovoljno kažnjen?
„Godine su prolazile, a dječak je odrastao.
Više nije imao noćne more.
Ali iz nekog neobičnog razloga uopće nije bio sretan.
Jedne noći…“
Ideš prema bolnici?
Idem. Zdravo!
Oh, danas nosite nešto drukčije. Lijepa odjeća.
-Da, nosim. -Danas izgledate vrlo mlado.
Usput, koliko imate godina?
Ja? Meni je 70.
Vama je 70? Stariji ste od mene. Vi ste odrasli.
Uistinu sam odrastao.
Biti odrastao nije uvijek sjajno.
Da, slažem se.
-Oh, gle! -Želiš ovo?
Hvala vam.
Da, mural.
Izgleda divno.
Divan je. Izgleda super cool.
Ali ravnatelj O Ji-wang ne bi mi platio jer sam odbio crtati leptire.
On nije čovjek od riječi.
Zašto ne možeš jednostavno nacrtati neke leptire?
Bojim se leptira.
Zašto?
Imaš li možda ružnu uspomenu na leptire?
Ne daj da te prošlost zarobi,
da ne završiš kao ja.
Pogledaj me.
Ne mogu se vratiti u svijet.
Zauvijek sam zapeo u bolnici.
Prošlost me može zarobiti?
Može.
Onda mogu samo otvoriti vrata i izaći.
Ne, ne možeš.
Nećeš moći vidjeti vrata.
Ne možeš izaći jednom kad si zarobljen u prošlosti.
Nemoj završiti kao ja.
Što nije u redu? Ne osjećate se dobro?
Bole li vas uši?
Bože, taj zvuk…
-Smeta li vam taj zvuk? -Taj zvuk…
Ovaj zvuk? Ovaj zvuk…
Gospodine! Što nije u redu?
Jeste li dobro, gospodine?
U redu je. Dobro ste.
Dobro ste. U redu je.
Možete li smjesta nazvati Psihijatrijsku bolnicu „OK“, molim vas?
U redu ste. Sigurni ste.
U redu ste. Sve je dobro.
U redu ste. U redu ste sad.
U sebi brojite do tri.
U redu ste. U redu ste sad.
U redu ste. Sve je dobro.
Sigurni ste, u redu? Sad je sve u redu.
Ravnatelju O.
Možete li me jednostavno ubiti?
Ne brini se.
Ionako ćeš umrijeti.
Svi mi ovdje, uključujući i mene, ionako ćemo naposljetku umrijeti.
Nemoj biti tako nestrpljiv.
U redu je. Pokušajte se opustiti.
-Što ima? -Pa, ovo…
Volio bih
mu posuditi ovu knjigu.
-Zbilja? -Ali ne poklanjam mu je.
Može je posuditi. Skupo sam je platio,
pa je moja.
Dobro, može je posuditi i čitati.
Da, posuđujem mu je.
RAVNATELJEV URED
Uđi.
Moram reći, on je svakako tvoj veliki brat.
Bez Sang-taeove pomoći g. Kan dospio bi u opasnu situaciju.
Ja sam tvoj veliki brat.
Sjedni.
Bravo.
Sjećaš se što si mi rekao?
-Možeš li reći i bratu? -Naravno.
O čemu je riječ?
G. Kan rekao mi je da ne smijem završiti kao on.
Rekao je da nikad ne možeš izaći
jednom kad si zarobljen u prošlosti
jer uopće ne možeš vidjeti vrata.
Trauma?
Da.
Borio se u Vijetnamu sa samo 20 godina.
Od toga su mu ostala traumatska iskustva.
Bilo je mnogo djece.
Djece…
sa sjajem u očima.
Bili su tako ljupki.
Jednostavno se nisam mogao natjerati da ih pogledam,
pa sam…
zatvorio oči.
Onda sam…
ubio sve te nedužne ljude.
Ne znam čak ni zašto sam još živ.
Samo ste slijedili naredbu.
Niste imali izbora.
Nisi bolji od zvijeri ako slijepo slijediš takve naredbe.
Ljudsko biće s dušom to ne bi učinilo.
Ne bih se uopće trebao nazivati čovjekom.
DJEČAK KOJI SE HRANIO NOĆNIM MORAMA
„Zato nemoj zaboraviti ni jedan dio.
Upamti sve i nadiđi to.
Ako to ne nadiđeš,
uvijek ćeš biti dijete čija duša nikad ne raste.“
Ja nisam dijete. Odrastao sam.
Sang-tae.
Da, neću više bježati.
Neću bježati.
-Moj Bože. -Tako je.
Nevjerojatno si hrabar, Sang-tae.
Tako je.
Bi li nam onda mogao reći
čega se sjećaš u vezi s tim danom?
Bih.
Pa…
Tog dana…
-Ja… -Maco!
Te noći…
Pa…
CENTAR ZA SOCIJALNU SKRB SEONGJIN
Odsad moram raditi dokasna,
pa ćeš morati ići kući sa Gang-taeom.
U redu?
Gle, mačka.
Maco!
Sang-tae, vrati se. Ne smiješ ići unutra.
Vrati se ovamo, Sang-tae!
Dobro, odlazim.
Odlazim bez tebe.
Doviđenja.
Doviđenja, Sang-tae!
Maco.
Maco?
Ovo nisam stigla reći prije.
Ja sam ona…
koja će brinuti o svom djetetu.
Moj Bože, što izgledaš tako preplašeno?
U redu je.
Sve je u redu.
Da, dobar dečko.
Nemoj nikom govoriti
o tome što si ovdje vidio ili čuo.
Ako kažeš, ubit ću te.
Čak i ako pobjegneš,
progonit ću te bez obzira na sve i pobrinuti se
da te ubijem.
Leptir… Leptir je ubio mamu.
U redu?
Odgovori mi.
Kažem, odgovori mi!
Leptir se… Leptir se nalazio na jakni te žene.
Ondje se nalazio leptir što je sletio na njezinu jaknu.
„Njezinu jaknu“?
Taj leptir…
Sjećaš li se kako je izgledao?
Da.
Da, sjećam se.
Pa…
Bože.
Zapravo,
ondje je bila mama leptirica.
I vidio sam sićušnu bebu leptira
koja je sletjela na mamina leđa.
Sletjela joj je na leđa?
Da, dva… Vidio sam dva leptira.
Mamu i bebu. Dva leptira.
Mislim da nam je zato suđeno.
Ako se netko pojavi kad ga trebaš,
to zoveš sudbinom.
A ja
trebam tebe.
Nadam se da će ovaj put
priča imati sretan završetak.
Knjiga ti je prilično zanimljiva.
Da, znam.
Čula si što ti je s ocem, zar ne?
Koliko mu je još ostalo?
Da preformuliram.
Kad će umrijeti?
Ne bi me iznenadilo čak ni da sutra umre.
Zlo mi je od liječnika što mi stalno govore jedno te isto.
Znaš,
ako ti je to u redu,
zašto ne bismo izvele tvog oca u šetnju kad budeš imala malo vremena?
-Ju-ri. -Da?
Ja…
to ne želim.
Da.
Pa sam odmah skinuo košulju i prekrio mu glavu
kao što Gang-tae stalno čini za mene.
Onda je prestao vrištati i smirio se.
Moj Bože.
Bravo, Sang-tae.
Tako sam ponosna na tebe.
Znam.
Da, kantina. U kantini sam.
Pa sam…
Gdje sam stao?
Kako bilo, rekao sam nekomu da zove Psihijatrijsku bolnicu „OK“
i došao ovamo s njim u bolničkim kolima.
Postoji knjiga koju volim. Naslov joj je Dječak koji se hranio noćnim morama.
-Posudio sam mu je. -Bože, kako lijepo.
Ipak, ne može zadržati knjigu.
Skupo sam je platio, pa mu ne dam da je zadrži.
Svakako, zahvaljivao mi je i zahvaljivao.
Rekao je da mi je zahvalan. Zahvalan je.
-Apsolutno. -Da.
Sang-tae.
Pričekajmo Gang-taea pa zajedno pođimo kući.
Ko Mun-yeong, ona je mnogo starija od tebe. Moraš je prva pozdraviti.
Zdravo.
Da, zdravo.
Hoćemo jesti vani? Nismo dugo.
Ne, želim jesti kod kuće.
Ne bismo trebali jesti vani.
Trebamo uštedjeti novac kako bismo živjeli bolje.
Izgleda kao
da ste vas troje prava obitelj.
Postajem ljubomorna.
Ne. Strogo govoreći, nismo obitelj.
Gang-tae i ja imamo isto prezime, Moon, dok ona…
Kako se ono prezivaš? Tako je, Ko.
Ko i Moon.
Dva prezimena. I različiti obiteljski registri.
Mi nismo prava obitelj, ali smo kao obitelj.
-Obiteljski registar nije sve. -Što?
Obitelj je…
-Obitelj je… -Da?
Obitelj se postaje obiteljskim portretom.
Što? Obiteljski portret?
Tako je. Zaboravi obiteljski registar.
Obiteljski portret dokaz je obitelji.
Vas dvoje tako ste slični.
Naše oči… Jesu li naše oči slične?
Ne, uopće ne sličimo.
Ne znam točno kako, no mislim da malo sličimo.
U krivu si. Ja sam vrlo lijepa.
Ne laži, Ko Mun-yeong.
Ošišala si… Ošišala si kosu.
Kad izlaziš s posla?
Što ti se dogodilo ruci?
Ozlijedio sam je radeći.
Koji ti je to kreten napravio?
Tko je to učinio?
Pitam, tko je to učinio.
Što se događa?
Jesi li ljut na mene?
Ludim li opet ne pazeći
na tvoje osjećaje
kao prazna limenka?
Samo sam umoran.
Nisam se dobro naspavao sinoć.
Idi kući sa Sang-taeom.
Moram raditi i noćnu smjenu.
Zbilja? Onda si sutra vjerojatno slobodan.
To je sjajno.
Sutra bismo nas troje trebali napraviti obiteljski portret.
Već sam dogovorila termin u otmjenom fotostudiju.
Usput trebamo svratiti do krojačnice i kupiti par odijela.
Možda drugi put.
-Što? -Obavimo to neki drugi dan.
-Ne sutra. -Ali već sam dogovorila termin.
-Otkaži ga. -Ne, ne želim.
Ne odgađajmo to, samo obavimo to sutra.
Moramo napraviti obiteljski portret da postanemo prava obitelj.
Odlazi!
Molim te.
Samo otiđi.
Molim te.
Moram raditi.
Idem se fotografirati! Moram izgledati cool.
Jedan… Jedan, dva, tri.
Jedan, dva, tri. Izgledaj cool.
Jedan, dva, tri.
Što da radim kako bih izgledao cool? Jedan, dva, tri.
Isuse, kojeg je vraga opet ljut na mene?
Mislim, jednostavno, zašto?
Kvragu. Jučer je bio tako lijep dan.
Cijelu smo noć zajedno pili.
Jesam li, pijana, učinila što šašavo?
Zašto je ljut? Jednostavno, zašto?
Je li to bio solilokvij ili pitanje za mene?
Pitam jer ne mogu to baš shvatiti.
Jeste ovako kasno naručili deset kutija pizza
samo kako bi me natjerali da dođem sve dovde
jer želite znati zašto je ljut?
Očito ne zbog toga
što sam usred noći htjela pojesti deset kutija pizza.
Zašto?
Zašto je Gang-tae uzrujan?
Morate znati, vi ste mu drug.
On se nikad zapravo ne otvara nikomu.
Znate li kako sam mu uspio ostati blizak sve ove godine?
Tako što nisam imao pojma
o čemu razmišlja ili kako se zbilja osjeća.
Znate, Gang-tae je stručnjak u skrivanju osjećaja.
Ništa dobra neće proizaći iz zabadanja nosa i prisiljavanja
da podijeli svoje misli i osjećaje.
Sve što možete jest biti tu za njega,
pokušati ga tiho utješiti.
To je…
sve što ja radim.
Očito, nikad nije ni imao priliku zanovijetati
ili prigovarati roditeljima.
Baš se navikao na trpljenje i potiskivanje.
Jednog je dana shvatio da je odrastao.
Ali još je uvijek dijete u duši, pa kako biste shvatili
njegove misli i osjećaje?
Čak ni roditelji ne mogu sasvim shvatiti vlastito dijete.
ROMEO I JULIJA
Izgledamo kao Romeo i Julija.
U pravu si. Zlosretni smrtni neprijatelji
koji se nikad nisu trebali sresti.
Ne, bilo im je suđeno. Bila je sudbina.
Bila je tragična sudbina.
ROMEO I JULIJA
Ruka ti nije pogriješila.
Tvoje je srce problem, ne znaš ga kontrolirati.
Gospodine.
Da?
Mislim da je „leptir“ što mi je ubio mamu bila…
majka Mun-yeong.
Jesi li siguran?
Plaši me mogućnost da bi to…
mogla biti istina.
Nadam se da sam u krivu.
Ne, radije bih da sam ostao u neznanju.
Nije li to jednostavno preokrutno?
Napokon sam se počeo osjećati kao da bih napokon mogao
malo prodisati.
Napokon sam…
počeo dobivati potrebu…
da živim kao svi drugi.
Zbog tog prokletog leptira…
morao sam…
puzati i patiti sve ove godine.
No kako bi taj leptir mogao biti…
njezina majka?
Uvijek sam mislio…
kako bih leptira rastrgao na komade da ga ikad sretnem,
ali više ni to ne mogu učiniti.
Osjećam krivnju pri pomisli
na mamu i brata.
Što da radim?
Obećao sam bratu da ću se boriti s leptirom
umjesto njega.
Rekao…
Rekao sam mu da ne smijemo bježati.
Ovo je sve takva koma.
Samo želim pobjeći.
Ne želim da Mun-yeong ovako pati,
pa se nadam…
da nikad ne sazna za ovo.
Ne želim da bude povrijeđena.
Ne želim da se ikad brine za osjećaje drugih ljudi.
Nadam se da može živjeti bez emocija
kao prazna limenka.
Tako sam sretna da ti i Sang-tae
sad živite ovdje sa mnom.
Nekad sam
toliko mrzila ovo mjesto.
Zašto?
Zato što mi je tata ovdje izgubio razum,
a mama
mi je umrla baš u ovoj kući.
Krv je samo šikljala
iz njezine glave.
A moj ju je tata zaključao
u podrum.
Ali stvar je u tome…
da je nakon toga netragom nestala.
Mama mi je nestala.
Nestala je?
Da.
Ne znam je li zapravo umrla…
ili je jednostavno nestala.
Valjda samo tata zna istinu.
Ako…
Ako ti se mama vrati,
kako bi se ti osjećala?
Bila bih užasnuta.
I osjećala bih se kao da se gušim.
Ali znaš,
ona je…
još uvijek moja mama.
-Dolazi li on? -Ne.
Neće se probuditi.
Uopće mi neće odgovoriti.
Samo spava s pokrivačem preko glave.
Baš je spavalica. Spavalica.
Valjda je umoran.
Sang-tae, napravimo ga drugi dan.
Ali… Ali danas nosim finu odjeću.
I ustao sam u 6,50, što je baš rano. Vrlo rano.
Čak sam i voskom oblikovao frizuru.
A jučer… Sinoć…
Sinoć sam uvježbavao tolike cool poze.
Što da radim?
-Idemo, Sang-tae. -Što?
Jednostavno se onda idemo fotografirati za knjigu.
Da, fotografirati.
Fotografirajmo se.
Da.
GANG-TAE
ADRESA FOTOSTUDIJA
-Zdravo! -Zdravo.
Zdravo.
Jesi li dobro?
Jesi li danas loše raspoložena?
Uvijek sam loše raspoložena.
Ne brini se za mene.
Hoće li moja fotografija stvarno biti uključena u knjigu?
Hoće, naravno. Ti si ilustrator.
Tako je, jesam.
Sinoć sam uvježbavao tolike cool poze.
-Jesi? -Jesam.
Onda mi pokaži.
Jedan, dva, tri.
Jedan, dva… Jedan, dva, tri!
Sang-tae.
Da?
To je sve lažno.
Ne trebaš se tako jako truditi.
Samo se opusti i budi prirodan.
To je pravi Moon Sang-tae.
„Pravi…
Moon Sang-tae“?
Da.
„Pravi Moon Sang-tae“?
Dama može sjesti na stolicu.
Gospodine, molim vas, stanite uz nju.
Izvrsno. Gospodine, možete li joj stati malo bliže?
-Naravno. -Fino. To je savršeno.
Sad pogledajte u kameru i dajte mi veliki smiješak.
Veliki smiješak, molim. Gledajte u kameru. Evo nas!
-Jedan, dva… -Oh, gle!
Čekajte. Samo sekundu, molim vas.
Moj brat… Moj je mali brat ovdje.
Bože, moj brat… To je moj pravi brat.
Nisam…
previše zakasnio, zar ne?
Molim vas veliki smiješak za obiteljski portret.
Evo nas.
Molim, nasmiješite se.
U redu, evo nas.
Jedan, dva, tri!
Ko Mun-yeong.
Ako te pitam da sa mnom živiš negdje drugdje,
hoćeš li poći sa mnom?
Da
sam rođena kao kći tvoje mame,
a da si ti rođena kao kći mog tate…
Moja bi te mama nasmrt premlatila zbog nepristojnosti.
Ne vjeruj nikom.
Nije me briga tko je to.
Ne opraštam nikom tko mi dira u obitelj.
Jesam li ja
dio te obitelji?