A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
12. FEJEZET: RÓMEÓ ÉS JÚLIA
Kérsz pirítóst? Én csináltam.
- Mit kérsz rá? - Kösz, nem kérek.
Az öribarim elégetett 8 pirítóst,
addig én kitakarítottam. Micsoda reggel!
De te úgy aludtál, mint a bunda.
Felkelthettél volna.
Én még pofon is vágtalak,
de Csipkerózsikaként aludtál tovább.
Csipkerózsika.
Meg kell csókolni, hogy felébredjen.
Én megtettem.
Egyébként
először nem kéne nevet adnunk a szereplőknek?
- Ő egy énhatárok nélküli srác. - Oké.
Ő egy érzéketlen hercegnő. Olyan, mint egy üres bádogdoboz.
Oké.
- Ő pedig… - Ezek nem nevek.
Név a Gang-tae és a Sang-tae. Te nem neveket mondtál.
Ma szabadnapom van.
Nem kellenek nevek. Ez a trend.
„A trend”? Az micsoda?
Nem kell tudnod.
Ha ráértek, van kedvetek kiruccanni egyet?
- Ne kérdezgess! - Csak kíváncsi vagyok.
Ne légy kíváncsi!
Szépen beszélj a bátyáddal!
- A melóban én vagyok a főnök. - Ne élj vele vissza!
- Megeheted az egészet. - Nem. Szörnyű az íze.
- Szóljatok, ha végeztetek! - Ne húzz fel!
- Mivel húztalak fel? - A szobámban leszek.
Balhézni akarsz?
Gang-tae szerint az rossz,
- vissza kell fognunk magunkat. - Megyek, jó?
Most meetingelünk, szóval gondolkodj a nevükön!
- Mit csinálsz? - Munkába készülök.
Ma szabadnapom van.
És?
Közös progi?
Ne menjünk el valahová Albertón?
Szíved első és második választottja elutasított?
Ezért hívsz engem, a harmadikat?
Megint zabos vagy?
Eláruljak valamit, Gang-tae?
Mit?
Ravasz vagy, mint a róka.
Ha kellek neked, komolyan beszélgetsz velem,
és könnyes szemmel eléred, hogy aggódjak érted.
De amint megkaptad, amit akarsz, rám se hederítesz.
Te önző tapló!
Akkor hagyjuk a közös progit?
- Ki a kedvenced, én vagy Sang-tae? - Te.
Én vagy az írónő?
- Te. - Gyere az étterembe!
Franyesz!
„Ravasz, mint a róka”?
Kang asszony!
Nézze csak!
Hallottam, hogy gyenge a térde,
mert folyton állva főz.
Ju-ri mondta, hogy aggódik önért.
Tessék!
Mikor mondtam ilyet?
Mindennap fogyasszon el egyet!
Te jó ég!
Ugyan, adja inkább a szüleinek!
Nekik is vettem. A csomagtartóban van.
Ma átadom nekik.
Komolyan?
Nahát, akkor ki is próbálok egyet,
hogy lássa, mennyire örülök neki.
Jól van.
Maga sokkal jobb a lányomnál.
Lássuk csak!
Meglátogatja a szüleit?
Igen, haza kell mennem valami miatt.
Bemegyek a szobámba.
- Köszönöm! - Szívesen!
Nem nagy ügy, csak egy havi program.
„Havi program”?
Igen, az apámnak eltört három bordája, és kórházban fekszik.
Egek! Mi történt? Jól van?
Sajnálom.
Hazudik.
Lee apja hazudozó.
Az apjára ütött
Az alma nem esik messze a fájától
Te jó ég, fogja már be az a nyavalyás!
Tényleg hazudott nekem?
Az az igazság, hogy valahányszor megházasodik egy unokatestvérem,
az apámat elönti az irigység,
és mindenféle ürügyet kitalál, hogy meglátogassam.
De igazán megtehetek érte annyit,
hogy elmegyek pár vakrandira.
Tehát ma vakrandira megy?
Igen, havonta egyszer.
Ezért havi program.
- Vezessen óvatosan! - Jó.
Majd felhívom.
Felhív?
A zsánerem a srác.
- Elkérjem a számát? - Ne!
A kezén nyugtatja az állát!
- Jaj, de cuki! Nézd! - Olyan helyes!
- Nézd meg az arcát! - Hú!
Tisztelt Ko kisasszony!
Miként a hangyák is szeretik az édeset,
úgy a nők hada is lecsapni készül magányos Gang-tae barátomra.
Kérem hát, keresse fel gyorsan a pizzériám!
A francba, tűnj az útból!
Kinyírom a rohadék hangyákat. Mozgás!
Tessék! Így az összes feltétet kipróbálhatod.
Előbb próbáld ki a sütőtököset! Olyan édes, mint te.
Finom!
Tudtad?
Amikor szerelmes valaki,
az agy vitaminokat szabadít fel,
és vonzóbbá teszi az embert.
Az „dopamin”, nem vitamin.
Most frenkizel, mert az egészségügyben dolgozol?
Egyikünk se tanult ember. Olyanok vagyunk, mint két fosás.
„Tojás”, nem fosás.
- Óvakodj! - Mitől?
- A nőktől. - Mi van?
Akik kiszemelnek.
De még inkább óvakodj
az őrült tyúktól, aki levadászná azokat, akik kiszemeltek!
Miről beszélsz?
Üdvözlöm!
Már elő is készítettem egy csomó pizzadobozt.
Már jóllaktam.
Hogy találtál meg?
Nem a bátyámmal meetingeltél?
Az talán fontosabb, mint a rád ácsingózó hangyák?
Kár volt annyi dobozt bekészíteni.
Gyorsan edd meg a pizzád, és húzzunk a hangyafészekből!
Most láttam neki. Türelem!
Te jó ég!
OK VETEMÉNYESKERT
Üdv!
Szia, fa! Szép reggelünk van, igaz?
Nahát, sziasztok!
Bár máshogy néztek ki, mind madarak vagytok.
Úgyhogy ne veszekedjetek, jó?
Olyan édesek és drágák vagytok! Most megyek.
Pá, fa!
Hát itt van!
Azt hittem, nem tér vissza, mert dühös rám.
Park asszony!
Hívatott?
Kérdeznék valamit.
Igen?
Miért szabadult meg máris Park Ok-ran ágyától?
- Mert nem jöhet vissza. - Miért nem?
Szökevény beteg ritkán jön vissza önszántából.
És hosszú a várólistánk.
Ko Dae-hwan ágyával ne tegye ezt!
Hospice-t se keressen neki!
Hadd maradjon itt!
Jó, már szóltam is a személyzetnek.
Ez ám a gyors ügyintézés!
De uram!
Ön szerint
miért támadt rá Ko úr Park Ok-ran asszonyra?
Összetéveszthette valakivel.
Felteszem, a saját nejével.
Do Hui-jae írónővel?
Úgy tűnik, gyűlölte a feleségét,
- de félt is tőle. - Miért?
A jelek szerint a nő megölt valakit.
Kicsodát?
Üdv!
- Üdv, Sang-tae! - Jó reggelt, Park asszony!
- Üljön csak le! - Jó.
Magukra hagyom önöket.
- Örülök, hogy látom. - Jó.
- Ne! - Nekem is kell!
Utálom a gyerekeket és az állatokat.
- Miért? - Oktondik,
folyton nyafognak,
és szeretetéhesek.
Én ezért szeretem őket.
Gondoskodásra ösztönöz az oktondiságuk.
Aranyosak, amikor nyafognak.
Szeretetéhesek, így megszeretem őket.
Ahogy téged is.
Nem szülök neked.
Ne is várd!
Nem akarok féltékenykedni a gyerekemre.
Hajolj ide!
Közelebb!
Nem mindenki lehet ám anya!
Ejnye!
Ekkora bunkót!
- Várj! - Én is kérek.
Ülj le, Min-jae! Gyere, ülj le!
- Tessék! Fini? - Igen.
Nagyon szépen eszel.
Haragszik még,
amiért nem fizettem a lepkék nélküli képért?
Nem veheti félvállról, amit megígér.
Állnia kell a szavát. Csak így helyes.
Csak azt szeretném,
ha nem menekülne többé a lepkék elől.
Eddig elmenekült, amivel nehézségeket okozott az öccsének.
De… a lepkék…
Félek tőlük. Utálom őket.
Mondok egy érdekességet.
Jó.
Az ókori görögöknek egy szavuk volt a lepkére és a lélekre: pszükhé.
Pszükhé?
Tudja, mit jelképeztek a lepkék?
- A gyógyulást. - A gyógyulást.
Nem minden lepke félelmetes.
Sok lepke jó, és meg tudja gyógyítani az embereket.
Mi lenne hát, ha türelmetlenkedés helyett
együtt próbálnánk legyőzni a félelmet?
Gyógyulás.
Ha kitartóak vagyunk, egy nap talán
pillangó is lesz a festményén.
Igen. Gyógyulás.
Gyógyulás.
A bátyám rajzára alapozod a következő könyvedet?
Lakóautóval utazó gyerekekről szól?
Rólunk szól. Hármunkról.
Én vagyok az énhatárok nélküli srác?
Te meg az érzéketlen hercegnő?
Igen.
Na és a bátyám?
Ő egy doboz csapdájában vergődik.
Mit csinálnak az úton?
Találkoznak másokkal, akik furábbak és sokkal elcseszettebbek náluk.
- És mi lesz azután? - Nem spoilerezek.
- Klasszul hangzik. - Naná!
Író vagyok.
Remélem, ennek happy end lesz a vége.
Én is.
Amúgy hová megyünk?
Kenyérért. Mindet elégetted.
Aha.
Mennyi áru! Sose jártam még ilyen helyen.
Ez kell nekem.
Hozz egyet!
Átgondoltam, és örülnék,
ha rád hasonlító fiam lenne.
Nem fogok féltékenykedni.
Legyen fiunk!
Ne siettesd a dolgokat!
Miért? Mi a gond? Csináljunk egy kisfiút!
Kisfiút akarok!
Miért ellenkezel?
Légy együttműködő!
- Ne kiabálj! - Biztos nem akar gyereket.
Vajon miért nem?
Miért ellenkezik? Külsőre teljesen egészséges.
Hagyd ezt a témát! Inkább hozz tejet!
- Ju-ri! - Igen?
Hallottad? Kwon úr hamarosan megnősül.
Nem járt senkivel.
Pár hete találkozott a nővel egy vakrandin.
- Máris elveszi? - Ne már!
Az ő korában hamar szokás nősülni,
ha minden oké.
Rólam van szó?
Akkor a lényegre térnék.
Meglepetés!
Milyen gyorsan halad minden!
Épp az ideálommal találkoztam a vakrandin.
A dolgozószobában hagyjam Sang-tae eszközeit?
Engedj el!
Mikor költözünk egy szobába?
Miért tenném? A bátyámmal alszom.
Eressz el!
Megjöttem!
Eressz már!
Sang-tae! Itt vagyunk!
Jó. Később kettesben lehetünk.
A szobámban?
Igen, a szobádban.
Várni foglak.
Majd felhívom.
Igen, Lee úr!
A sztoriötlet már megvan.
Rákérdezek Moon úrnál az illusztrációkra.
Összeírtam egy listát a helyekről, ahol kutathatunk.
A művészeti könyvtár mellett.
Jó. Viszonthallásra, Lee úr!
Lee úrral beszélt?
Igen.
Mondott bármi különöset?
Mire gondol?
Mindegy, hagyjuk!
Lee úr vakrandis partnere úgy nézett ki, mint Song Hye-kyo.
Ő Lee úr ideálja.
Lee úrban könnyen fellángol a szerelem. Most szerencséje volt!
A lepke meg a lélek a pszükhé. A gyógyulás jelképe.
A gyógyító lepkék jók.
- Ezt az igazgató mondta? - Igen.
„Ne meneküljön! Nézzen szembe a lepkékkel,
hogy ne okozzon nehézségeket az öccsének!”
Szerinted menni fog?
Hát… drága?
Mennyi… Mennyibe kerül?
A könyveladásból visszafizeted.
Letusolok.
A pszükhé a gyógyulás jelképe.
Rengeteg jó lepke van. Rengeteg.
Rengeteg jó lepke van. A pszükhé a gyógyulás jelképe.
Nem.
Nem kell párna. A karjára dőlök.
Úgy siettél, hogy még a hajad se száradt meg!
Gyere, ülj ide!
Beszélhetek én neked!
Látom, nem spórolsz az alkohollal.
A bátyám elkezdte a terápiát…
Megtiltom, hogy a bátyádról beszélj.
Vagy idd ki a poharat!
Te meg ne káromkodj!
Vagy idd ki a poharat!
Áll az alku.
Rohadtul fáj a fejem, bassza meg!
Kurvára kába vagyok! Picsába!
Látod? Káromkodsz.
Irány az ágy!
Olyan…
boldog vagyok!
Nagyon örülök,
hogy nálam laktok.
Jó éjt!
HAMAROSAN ELKAPLAK
Ugyan már, én Park Ok-ranról beszélek!
Ő miért ment oda?
Biztos nem csak azért szökött ki,
hogy felköszöntse Ko kisasszonyt.
A lepke azt mondta, engem is megöl.
Megöl!
Azok a lepkék!
Azt mondták, megölnek.
A lepkék meg fognak ölni!
Eljönnek, hogy megöljenek!
HAMAROSAN ELKAPLAK
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
Remélem, most hosszabb időre megy ki!
Ne jöjjön vissza pár óra múlva!
Ne aggódjon! Viszlát!
- Egyen egy csomó csemegét! - Oké.
Biztos csak buszra száll,
és visszajön pár kör után.
Igen, alighanem.
De hogy csinálhatott olyasmit,
mikor a légynek se árt?
- Hogy érti? - Kan úr mindent elmondott nekem.
Rengeteg embert megölt.
Ebbe őrült bele?
Gyenge és kedves ember.
Nem tudta feldolgozni.
BUSZMEGÁLLÓ
Zárd el a tűzhelyet,
spórolj az energiával!
Azzal pénzt is spórolunk.
Elfeledkeztem róla.
Vörös… Vörös a szemed.
Nem aludtál jól? Nyusziszemed van.
Nem, jól aludtam.
Ma terápiára mész, nem?
De… terápiára. Ma terápiára megyek.
A lepke meg a lélek a pszükhé. A gyógyulás jelképe.
A gyógyulásé.
De még félek tőlük.
Mi… Mi lesz, ha újra feltűnik a lepke?
Akkor megint költöznünk kell.
Sang-tae!
Ne meneküljünk
többé!
De a lepkék…
Tudod, hogy értek a verekedéshez, nem?
Ez igaz, ügyesen verekszel.
Piros öves taekwondós vagy.
Lerúgtad a gyerekeket, akik kicsúfoltak.
Karmolni is jól tudsz.
Akkor mostantól bújj mögém, ha félsz!
De… én vagyok a bátyád. Felnőtt vagyok.
Ha az öcsém mögé bújok,
akkor… Mi is vagyok?
Gyáva nyúl?
Ugyan már!
Hisz én egész életemben mögéd bújtam.
Mögém?
Szia, édes!
Grillezett hús? Jól hangzik.
Ma este?
Miért ígérte, hogy felhív? Így folyton a telómat bámulom.
- Nam kisasszony! - Igen?
Ko úr kezdi visszanyerni a kognitív képességeit.
- Sétáljon vele egyet! - Igen, asszonyom!
Tényleg, Moon úr ma nappali műszakos?
Igen, pár perce ért be.
HAMAROSAN ELKAPLAK
Moon úr!
Nocsak! Mi az?
Csak nem szerelmes levelet kapott?
- Hadd lássam! - Érdektelen.
Mi a baj?
Hát, tudja…
Ma reggel veszélyes tárgyat találtam
a 201-es szobában.
Jaj, Cha-yong úr mindig olyan hanyagul
ellenőrzi a páciensek holmijait, nemde?
Sajnálom.
Szólni fogok neki.
Rendben.
Átvizsgálná a szobákat a másodikon?
- Persze. - Tessék!
Biztos fárad már.
Ne üljünk le egy kicsit?
Hamar
meghalok?
Most már
eleget bűnhődtem?
„Teltek az évek, és a fiúból felnőtt lett.
Már nem voltak rémálmai.
De valamiért egyáltalán nem volt boldog.
Egy éjjel…”
Az intézetbe megy?
Igen. Jó napot!
Nohát, ma másféle ruha van magán! Szép.
- Így van. - Ma nagyon fiatalosan néz ki.
Egyébként hány éves?
Én? Hetven.
Hetven? Akkor idősebb, mint én. Felnőtt.
Az bizony!
De nem mindig jó felnőttnek lenni.
Igaz, egyetértek.
- Nocsak! - Kéri?
Köszönöm!
Tényleg, a falfestménye
lenyűgöző.
Lenyűgöző. Überszuper.
De O Ji-wang igazgató nem fizet, mert nem festettem rá lepkéket.
Nem állja a szavát.
Hát miért nem fest rá pár lepkét?
Félek a lepkéktől.
Miért?
Rossz emléke fűződik hozzájuk?
Ne hagyja, hogy csapdába ejtse a múlt,
kerülje el a sorsomat!
Nézzen rám!
Nem tudok visszatérni a világba.
Életem végéig az intézetben leszek.
Csapdába ejthet a múlt?
Igen.
Akkor kinyitom az ajtót, és kimegyek.
Nem teheti.
Nem fogja látni az ajtót.
Ha a múlt csapdájába esett, nem jöhet ki.
Ne jusson az én sorsomra!
Mi a baj? Rosszul van?
Fáj a füle?
Jaj, ez a hang…
- Zavarja a hang? - Az a hang…
Ez a hang? Ez a hang…
Uram! Mi a baj?
Jól van, uram?
Semmi baj! Minden rendben.
Nincs semmi baj.
Kérem, hívják fel az OK Elmegyógyintézetet!
Semmi baj! Biztonságban van.
Jól van. Minden rendben.
Jól van. Már nincs baj.
Számoljon el magában háromig!
Semmi baj! Minden rendben.
Jól van. Nincs semmi baj.
Biztonságban van, jó? Most már minden rendben.
O igazgató úr!
Megtenné, hogy megöl?
Ne aggódjon,
amúgy is meghal!
Mi itt mind, engem is beleértve, mind meghalunk végül.
Ne nyugtalankodjon!
Jól van. Próbáljon pihenni!
- Mi újság? - Nos, ezt…
szeretném
kölcsönadni neki.
- Igen? - De nem adom neki.
Csak kölcsönbe. Sokat fizettem érte,
szóval az enyém.
Jó, csak kölcsönadja.
Így van.
IGAZGATÓI IRODA
Jöjjön be!
Meglátszik, hogy a maga bátyja!
Sang-tae segítsége nélkül Kan úr veszélybe került volna.
A bátyád vagyok.
Foglaljon helyet!
Ügyes vagy!
Emlékszik, mit mondott nekem korábban?
- Az öccsének is elmondaná? - Igen.
Miről van szó?
Kan úr azt mondta, hogy ne jussak az ő sorsára.
És hogy aki a múlt csapdájába esett,
már nem jöhet ki,
mert az ajtót se látja.
Trauma?
Igen.
Mindössze 20 évesen harcolt Vietnámban.
Traumatikus emlékeket szerzett.
Rengeteg gyerek volt ott.
Csillogó szemű
gyerekek.
Imádni valóak voltak.
Nem bírtam rájuk nézni,
ezért…
becsuktam a szemem.
Aztán…
egy csomó ártatlan embert megöltem.
Azt se tudom, miért élek még.
Csak parancsot teljesített.
Nem volt választása.
A szörnyetegek követik vakon az ilyen parancsokat.
Akinek van szíve, sose tenné.
Én nem is vagyok ember!
A RÉMÁLMOKKAL TÁPLÁLKOZÓ FIÚ
„Ne felejtsd el őket!
Légy úrrá az emlékeiden!
Ha nem leszel úrrá rajtuk,
örökre gyerek maradsz, és nem fejlődik a lelked.”
Nem vagyok gyerek. Felnőtt vagyok.
Sang-tae!
Így van, nem menekülök többé.
Nem menekülök el.
- Nahát! - Így van.
Maga nagyon bátor, Sang-tae!
Így van.
Akkor azt is elmesélné nekünk,
hogy mire emlékszik arról a napról?
Igen.
Hát…
Aznap…
- Én… - Cica!
Aznap este…
Hát…
SZONGDZSINI SZOCIÁLIS KÖZPONT
Mostantól késő estig kell dolgoznom,
így az öcséddel kell hazamenned.
Rendben?
Nézd, cica!
Cicus!
Sang-tae, gyere vissza! Ne menj be oda!
Gyere vissza, Sang-tae!
Na jó, én elmegyek!
Itt hagylak!
Szia!
Szia, Sang-tae!
Cicus!
Cicuska!
Ezt még nem tudtam elmondani.
Majd én
gondoskodom a gyerekemről.
Jaj, hát mitől félsz ennyire?
Nincs semmi baj.
Minden rendben.
Jó fiú vagy!
Senkinek ne áruld el,
hogy mit láttál és hallottál itt!
Különben megöllek!
Hiába menekülsz,
üldözni foglak,
és megöllek!
A… A lepke ölte meg anyát.
Jól van?
Válaszolj!
Azt mondtam, válaszolj!
Volt… Volt egy lepke annak a nőnek a kabátján.
Egy lepke volt a kabátján.
„A kabátján”?
Az a lepke…
Emlékszik, milyen volt?
Igen.
Igen, emlékszem.
Hát…
Igazából
volt ott egy anyalepke.
Egy pici lepkét láttam
az anyalepke hátán.
A hátán ült?
Igen, két lepkét láttam.
Az anyát és a picit. Két lepkét.
Ezért kell együtt lennünk.
Ha valaki feltűnik, ha szükség van rá,
az végzetszerű.
És nekem
szükségem van rád.
Remélem, ennek
happy end lesz a vége.
Lebilincselő a könyved.
Igen, tudom.
Már tudsz az apádról, ugye?
Mennyi ideje van még?
Átfogalmaznám.
Mikor fog meghalni?
Azon sem csodálkoznék, ha már holnap meghalna.
Elegem van a dokikból, akik ugyanazt hajtogatják.
Tudod,
ha van kedved,
elvihetnéd valamikor sétálni az apádat.
- Ju-ri! - Igen?
Én ezt…
nem szeretném.
Bizony!
Ezért rögtön a fejére tettem az ingemet,
ahogy Gang-tae szokta nekem.
Aztán abbahagyta a kiabálást, és megnyugodott.
Nahát!
Szép munka, Sang-tae!
Büszke vagyok rád.
Tudom.
Igen, a menza. A menzán vagyok.
Szóval…
Hol is tartottam?
Mindegy, megkértem valakit, hogy hívja fel az intézetet,
és idekísértem a mentőben.
Van egy mese, amit szeretek. A rémálmokkal táplálkozó fiú.
- Kölcsönadtam neki. - Drága vagy!
De nem tarthatja meg.
Sokat fizettem érte, nem adom neki.
De sokszor köszönetet mondott nekem.
Azt mondta, hálás nekem. Hálás.
- Persze! - Bizony!
Sang-tae!
Várjuk meg Gang-taet, és menjünk haza együtt!
Mun-yeong, a néni sokkal idősebb nálad. Előbb köszönj neki!
Jó napot!
Hát, magának is!
Étterem? Már rég nem voltunk.
Nem, otthon akarok enni.
Ne együnk étteremben!
Spórolnunk kell, hogy jobban éljünk.
Úgy látom,
önök hárman már egy család lettek.
Kezdek féltékeny lenni.
Nem, szigorúan véve nem vagyunk család.
Az öcsémnek is Moon a családneve, mint nekem, de neki…
Mi is az? Megvan, Ko.
Ko és Moon.
Más a családnevünk. Ő nem hivatalos családtag.
Nem vagyunk igazi család, de olyanok vagyunk, mint egy család.
- A hivatalos nyilvántartás nem minden. - Tessék?
A család…
- A család… - Igen?
Ha van közös portré, egy család vagytok.
Micsoda? Családi portré?
Így van. Hagyd a hivatalos nyilvántartást!
A családi portré a bizonyíték.
Az egyik 19, a másik egy híján 20!
A szemünk… hasonlít egymásra?
Nem, teljesen máshogy nézünk ki.
Nem tudnám megmondani, miben, de hasonlítunk.
Tévedsz. Én szép vagyok.
Ne hazudj, Mun-yeong!
Levágtad… Levágtad a hajad.
Mikor végzel ma?
Mi történt a kezeddel?
Munkahelyi sérülés.
Ki volt az a szemét?
Ki tette ezt veled?
Ki volt?
Mi van?
Haragszol rám?
Megint begolyóztam, és nem vagyok tekintettel
az érzéseidre,
mint egy üres bádogdoboz?
Csak fáradt vagyok.
Alig aludtam az éjjel.
Menj haza Sang-taevel!
Éjjel is dolgoznom kell.
Tényleg? Akkor holnap szabadnapod lesz.
Remek.
Holnap készíttessünk hármunkról családi portrét!
Már foglaltam időpontot egy puccos fotóstúdióban.
Útközben ugorjunk be öltönyért egy szabászatba!
Talán máskor.
- Tessék? - Csináljuk máskor!
- Ne holnap! - De már van időpontunk.
- Mondd le! - Nem akarom.
Ne halasszuk el, csináljuk holnap!
Kell egy családi portré, hogy igazi család legyünk.
Menj el!
Kérlek!
Menj el!
Kérlek!
Dolgoznom kell.
Fotó készül rólam! Menőn kell kinéznem.
Egy… Egy, két, há'!
Egy, két, há'! Nézz ki menőn!
Egy, két, há'!
Hogy nézzek ki menőn? Egy, két, há'!
Most mi a fenéért haragudott meg rám?
De komolyan, miért?
A francba! Olyan szép volt a tegnapi nap!
Egész éjjel együtt ittunk.
Hülyeséget csináltam részegen?
Miért dühös? Miért?
Monologizált, vagy nekem szólt a kérdés?
Azért kérdem, mert nem egészen világos.
Azért rendelt ilyen későn tíz pizzát,
hogy eljöjjek ide,
és eláruljam, miért dühös Gang-tae?
Hát nem is azért,
mert tíz pizzát akartam enni az éj közepén!
Miért?
Miért mérges Gang-tae?
A legjobb barija csak tudja!
Soha nem nyílik meg igazán senkinek.
Tudja, hogy tudtam közel maradni hozzá ennyi éven át?
Úgy, hogy gőzöm sincs,
mi jár a fejében, és mit érez.
Gang-tae profin leplezi az érzéseit.
Semmit nem ér el azzal, ha erősködik,
hogy nyíljon meg ön előtt.
Csak annyit tehet, hogy mellette van,
és némán vigasztalja.
Én legalábbis
nem tudok mást tenni.
Világos, hogy sose panaszkodhatott
a szüleinek.
Megszokta, hogy magában kell tartania az érzéseit.
Aztán egy nap ráébredt, hogy felnőtt.
De belül még gyerek. Hogy érthetné hát meg ön
az ő érzéseit?
Még a szülők se értik teljesen a gyerekeiket.
RÓMEÓ ÉS JÚLIA
Most olyanok vagyunk, mint Rómeó és Júlia.
Valóban. A tragikus sorsú ellenségek,
akikre bajt hozott a találkozás.
Nem, a sors rendelte őket össze.
Tragikus sors volt.
RÓMEÓ ÉS JÚLIA
A keze nem tett rosszat.
A zabolátlan szíve a probléma.
Uram!
Igen?
Azt hiszem, a „lepke”, ami megölte anyámat…
Mun-yeong anyja volt.
Biztos benne?
Már a puszta lehetőség is
félelemmel tölt el.
Remélem, tévedek.
Nem, azt kívánom, bár ne tudnék róla.
Nem túl nagy kegyetlenség ez?
Már kezdtem úgy érezni, hogy végre
fellélegezhetek kicsit.
Végre
késztetést éreztem, hogy úgy éljek,
mint bárki más.
A miatt az átkozott lepke miatt
gyötrődtem
annyi éven át!
De hogy lehet az a lepke
pont Mun-yeong anyja?
Mindig úgy képzeltem,
hogy széttépem azt a lepkét, ha találkozom vele,
de most már ez se megy.
Bűntudatom van, ha anyára
és a bátyámra gondolok.
Mihez kezdjek így?
Megígértem a bátyámnak, hogy majd én megküzdök helyette
a lepkével.
Azt…
mondtam neki, hogy ne meneküljön el.
Rohadt gáz ez az egész!
El akarok menekülni!
Csak Mun-yeong ne szenvedjen emiatt!
Remélem,
sosem jön rá.
Nem akarom, hogy fájjon neki.
Nem akarom, hogy mások érzéseivel törődjön.
Remélem, tud élni érzések nélkül,
mint egy üres bádogdoboz.
Nagyon örülök,
hogy nálam laktok.
Régen
gyűlöltem ezt a helyet.
Miért?
Mert itt őrült meg az apám,
az anyám pedig
ebben a házban halt meg.
Ömlött a vér
a fejéből.
Apám bezárta
a pincébe.
De az az igazság,
hogy aztán kámforrá vált.
Eltűnt az anyám.
Eltűnt?
Igen.
Nem tudom, hogy tényleg meghalt-e,
vagy csak eltűnt.
Biztos csak az apám tudja az igazat.
Ha…
visszatérne az anyád,
szerinted mit éreznél?
Rettegnék.
Úgy érezném, hogy fojtogatnak.
De, tudod,
azért még
az anyám.
- Jön? - Nem.
Nem ébred fel.
Nem válaszol.
Csak alszik, takaróval a fején.
Hétalvó. Igazi hétalvó.
Biztos fáradt.
Fotózkodjunk máskor!
De… ma szép ruhát húztam.
És 6,50-kor keltem, ami korán van. Nagyon korán.
Hajviaszt is használtam.
És tegnap… Tegnap este…
olyan sok menő pózt gyakoroltam!
Mit csináljak?
Most mit csináljak?
- Menjünk, Sang-tae! - Mi?
Akkor fotózkodjunk a könyvhöz!
Igen, fotók.
Fotózkodjunk!
Jó.
GANG-TAE
FOTÓSTÚDIÓ CÍME
- Jó napot! - Jó napot!
Jó napot!
Jól vagy?
Ma nincs rosszkedved?
Nekem mindig rossz a kedvem.
Ne törődj velem!
Tényleg benne lesz a fotóm a könyvben?
Persze! Te vagy az illusztrátor.
Igen, ez igaz.
Olyan sok menő pózt gyakoroltam tegnap este!
- Igazán? - Igen.
Na, mutasd!
Egy, két, há'!
Egy, két… Egy, két, há'!
Sang-tae!
Igen?
Ez így mesterkélt.
Ne légy ilyen görcsös!
Lazíts, és légy önmagad!
Az az igazi Moon Sang-tae.
„Az igazi…
Moon Sang-tae”?
Igen.
„Az igazi Moon Sang-tae”?
A hölgy leülhet.
Uram, kérem, álljon mellé!
Remek. Uram, közelebb menne egy kicsit?
- Persze. - Jó. Tökéletes.
Most nézzenek a kamerába! Csíz!
Nagy mosolyt! Nézzenek a kamerába! Jó!
- Egy, két… - Nézd!
Várjon! Egy pillanat!
Az öcsém… Itt van a kisöcsém.
Nahát, az öcsém! Az igazi öcsém.
Ugye
nem késtem el?
Ez egy családi portré, széles mosolyt kérnék!
Jól van.
Mosolyogjanak!
Jó, készüljenek!
Egy, két, há'!
Mun-yeong!
Ha megkérlek, hogy élj velem máshol,
eljössz velem?
Ha
én lettem volna az anyád lánya,
te pedig az apámé…
Anyám laposra vert volna a gorombaságodért.
Ne bízzon senkiben!
Senkinek sem bocsátok meg,
aki bántja a családomat.
Én is…
a családod tagja vagyok?