ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
USKORO DOLAZIM PO VAS
Nije li to jednostavno preokrutno?
Zbog tog prokletog leptira
morao sam…
puzati i patiti sve ove godine.
No kako bi taj leptir mogao biti…
njezina majka?
Zato se nadam…
da nikad ne sazna za ovo.
Ne želim da Mun-yeong ovako pati…
Ne želim da bude povrijeđena.
Ne želim da se ikad brine za osjećaje drugih ljudi.
Nadam se da može živjeti bez emocija
kao prazna limenka
Osjećam krivnju pri pomisli
na mamu i brata. Što da radim?
Mi izlazimo.
Pridruži nam se poslije ako se predomisliš.
GANG-TAE
ADRESA FOTOSTUDIJA
Zahvaljujući Mang-taeu, kojeg si mi dao,
više nemam noćne more.
Ti, Sang-tae i Mang-tae.
Tako sam sretna što danas imam ovu obitelj.
PS.
Želim Mang-taea natrag.
On je moj.
Dama može sjesti na stolicu.
Gospodine, molim vas, stanite uz nju.
Izvrsno. Gospodine, možete li joj stati malo bliže?
-Naravno. -Fino. To je savršeno.
Sad pogledajte u kameru i dajte mi veliki smiješak.
Veliki smiješak, molim. Gledajte u kameru. Evo nas!
-Jedan, dva… -Oh, gle!
Čekajte. Samo sekundu, molim vas.
Moj brat… Moj je mali brat ovdje.
Bože, moj brat… To je moj pravi brat.
Nisam
previše zakasnio, zar ne?
Retuširanjem bih te ubacila u sliku da nisi došao.
Zato sam došao.
Izgledaš sjajno. Baš sjajno.
Koliko dođe to odijelo? Je li 100 000 wona?
-I ti izgledaš sjajno. -Da, znam.
Moj Bože, voskom si oblikovao frizuru.
Jesi li… Jesi li koristio moj?
Ako svi troje mislite biti na fotografiji,
stanite rame uz rame i gledajte u objektiv.
U redu. Nas troje napokon se zajedno slikamo.
Ovo je naš obiteljski portret. Obiteljski portret.
Obojicu vas molim da stanete bliže dami.
Molim vas veliki smiješak za obiteljski portret.
Evo nas.
Molim, nasmiješite se.
U redu, evo nas.
Jedan, dva, tri!
POGLAVLJE 13 OTAC DVIJU SESTARA
Vratio sam se.
-G. Lee, vratili ste se. -Oh, Seung-jae.
Hej, kamo ideš?
Poslala sam vam poruku.
Idem u umjetničku knjižnicu s gđom Ko i g. Moon Sang-taeom
malo istraživati.
Hej, očito nisam vidio tvoju poruku
jer si rekla da isključim telefon.
Bože, to boli.
Ju-ri je u svojoj sobi!
Mislim da naša strategija djeluje.
Oh, zbilja?
Zato, dok vas ne pita kako je prošao spoj naslijepo,
nemojte to prvi spominjati. Nikad, u redu?
Zašto ne?
Rekla si da si joj lagala za moj spoj naslijepo s nekim
nalik na Song Hye-kyo.
Jezik za zube i radite kako vam kažem.
-Moram van. Vidimo se poslije. -U redu.
Hej, čuvaj se.
Dobro, u redu.
Ju-ri.
Mogu li ući?
Možeš.
Vratio sam se, živ i zdrav.
Sigurno si umoran. Malo se odmori.
Onda, danas si slobodna?
Jesam.
Majka mi je spakirala malo dudova lišća
i kimchi od godeulppaegija, pa sam ih ponio.
Ako nisi još jela, zašto ne bismo…
Jela sam. Ti samo jedi.
U redu.
Imao sam spoj naslijepo.
Da, znam.
Moj Bože. Ona tako sliči Song Hye-kyo,
mom idealnom tipu.
Tako da smo baš odmah kliknuli…
Lee Sang-in.
Sutra imam obuku,
pa danas moram ovo sve naučiti.
Oh, u redu. Ispričavam se.
Marljivo uči. Ti to možeš!
Kvragu. Ja i moj jezik.
Bože, nadrljao sam.
ZBILJA? SONG HYE-KYO? ZAR SI TOLIKO UZBUĐEN?
Kvragu.
Zar Ko Mun-yeong misli da ljude može otpiliti svaki put?
U redu je.
Ogovaraj ljude da si olakšaš stres.
Želim ti dug i zdrav život, Seung-jae.
Hvala.
Zdravo, naša umjetnička ravnateljice, gđo Yoo Seung-jae.
Danas nosite odijelo. Izgledate baš sjajno!
-Onda, ovamo si htio doći? -Da, to je umjetnička knjižnica.
Ovdje ima tako mnogo ilustriranih knjiga.
-Pođite sa mnom. -U redu.
Ovuda.
-Idemo. -Hej.
-Nemoj to ubuduće nositi. -Zašto ne?
Ne izgleda dobro.
Izgledaš toliko bolje u njegovateljskoj uniformi.
Oh, zbilja.
Mislio sam kupiti još koji komad.
Poprilično su udobna.
Izgleda vrlo neudobno. Ne nosi to.
U redu, neću.
Onda ni ti ne nosi to.
Izgleda vrlo neudobno.
Kvragu.
Hej! Samo me poslušaj i ne nosi to
ili ću to razderati na komadiće! Čuješ me?
Ne nosi to!
„Imala je kuću lutaka,
i to vrlo lijepu.“
Umjetnik je vrlo slavan ilustrator.
Čula sam da današnja djeca
-vole ovu vrstu ilustracije… -Tiše…
Tiše kad ste u knjižnici.
To je osnovni knjižnični bonton.
ZLATNI TANJUR
Kao što znate,
priče koje piše gđa Ko uglavnom su vrlo okrutne i napete.
Zato mislim da bi bilo sjajno kad biste tomu mogli suprotstaviti
svoju toplinu i nevinost.
Kao, npr., magličastu sunčanu svjetlost na proljetni dan.
I… Oh, da.
Nešto što čovjeku grije dušu. Poglavito mislim na pastelne tonove,
tako da možete neutralizirati napete priče gđe Ko…
Odbijam.
-Bojim se, ne mogu to činiti. -Što?
Zašto ne?
Ako je neutralizirano, bit će bljutavo. Neće se moći okusiti ništa.
Tko bi to jeo?
Ni psi to ne bi jeli.
Tako je prokleto cool.
VESELI PAS
NEKOĆ DAVNO ŽIVIO JE PAS…
Čula sam da voliš Veselog Psa.
Ja? Zašto?
Onaj tvoj prijatelj. Zove li se Jae-su ili Jae-mi?
On mi je rekao
da se nikad nikomu doista ne otvaraš
i da sve držiš u sebi.
Takav je Veseli Pas.
Vas ste se dvoje našli?
Pozvala sam ga da ga pitam
zna li zašto si tako uzrujan.
Naručila sam deset kutija pizza, došao je dok si trepnuo.
I?
Što je rekao?
Rekao mi je da ne zabadam nos
jer mi saznanje o tome što misliš neće nimalo koristiti.
Zato sam odlučila odustati.
Više uopće nisam znatiželjna.
Ko Mun-yeong.
Meni je…
baš dozlogrdilo
štititi druge
i brinuti se o njima.
Rođen sam da se brinem o svom bratu
i usto sam morao zarađivati,
pa sam se prisiljavao da to radim.
I?
Neću o tome više…
razmišljati kao o poslu.
To će mi ubuduće biti cilj.
Žrtvovati sebe kako bih zaštitio obitelj…
Kad malo bolje razmislim,
to je zapravo poprilično cool.
Nije me briga tko je to. Ne opraštam nikom
tko mi dira u obitelj.
Ako mi je otmu,
ganjat ću ih dok je ne vratim.
Štitit ću svoju obitelj bez obzira na sve.
Jesam li ja…
dio te obitelji?
Napravili smo obiteljski portret,
pa smo sad obitelj.
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
Nemoj me više nikad zvati.
Zbog čega misliš da možeš doći ovamo?
Dobro, onda dođi.
Onda ću se jednostavno ubiti.
Ako opet nazove,
samo mu recite da je Yoo Seon-hae umrla.
Gđo Yoo, čekajte.
Biste li izašli u šetnju?
Tko je to bio na telefonu?
Opet onaj muškarac. Otac gđe Yoo Seon-hae.
Nema srama.
Navodno ju je kao dijete poslao šamanu, govoreći da je opsjednuta.
Čak ni ja ne bih želio vidjeti tatu da mi to učini.
Godinama su otuđeni. Čemu sada briga?
-Sun Byeol. -Da, gospođo.
Ne znaš cijelu priču te obitelji,
pa nemoj tako brzo suditi.
Ne misliš li da znaš samo jednu stranu priče?
Roditelji su joj sigurno imali razlog.
Da.
Dobro, svemu sam ja kriva.
U REDU JE, MOŽEŠ TI TO
Naprijed.
-Oh, gđo Kang. -Zdravo.
Oh.
Zašto ste preskočili večeru?
-Oh, pa… -Zašto?
-Molim vas, sjednite ovamo. -Hvala.
-Oh. -Morao sam se pobrinuti za nešto.
Shvaćam.
Bože, ne brinite se za to.
Ne možete zaspati prazna želudca. Uzmite malo.
Hvala vam.
Odrasli ste, ali čitate dječje knjige.
Zato se činite baš čista srca i cool.
Ne. To mi je samo posao, znate.
-Hvala vam za ovo. -Dobro, jedite.
Moj Bože, tako je dobro.
Istinu govoreći, umirao sam od gladi.
No preskočio sam večeru zbog srama.
Srama od čega?
Bože. Song Hye-kyo?
Oh, Bože. Čemu takva laž?
Točno.
Htio sam si zašiti usne.
Moj Bože.
Da vam nešto natuknem?
„Natuknete“?
Znate, Ju-ri
je voljela svog tatu mnogo više nego mene.
Bio joj je kao potporanj.
Ali tata joj je umro kad je bila mala,
pa mi je morala biti kći, sin i muž.
Zato se ne zna osloniti na druge.
Da joj je tata još živ,
mislila bi da joj netko čuva leđa
i rekla bi što god želi reći.
Svakako, manje bi patila od slomljenog srca.
Netko na koga se može
samo osloniti kad zagusti.
Zar to ne bi bilo dovoljno?
Oh, da. Naravno.
Da, sigurno.
Kod kuće smo!
Dooly… Želim gledati Doolyja.
-Ostavit ću knjigu u radnoj sobi. -U redu!
-Ne zaboravi objesiti odjeću. -U redu!
Kad izaberemo obiteljski portret, trebamo ga objesiti ondje.
Baš će razvedriti sobu.
Zapravo, da sasvim preuredim kuću?
I tvoju sobu. Stvarno je premala za vas dvojicu.
Pa što? Kažeš da trebamo zamijeniti sobe?
Ne, to nije potrebno.
Možeš spavati u mojoj sobi.
-Preseli se u moju sobu. -Ne, ne želim.
Zašto ne?
To je bila soba tvojih roditelja.
Pa što?
-Ko Mun-yeong. -Da?
Ako te pitam da sa mnom živiš negdje drugdje,
hoćeš li poći sa mnom?
Ali zašto?
-Hoćeš li poći sa mnom? -Moraš li opet bježati?
Hoće li Sang-tae opet početi sanjati ono?
Ako je to u pitanju, ne brini se.
Raskomadat ću tog leptira i ubiti ga za vas.
Znaš da obožavam hvatati leptire.
To nije razlog.
Čak i ako
se leptir pojavi,
nemoj ga ubiti.
Ne smiješ.
Zašto ne?
Što ako
se prepadnem i opet pobjegnem?
Morat ću te ganjati.
Uhvatit ću te i slomiti ti noge.
Dobro, u redu. Drži me za riječ.
Svečano prisegnimo.
I zapečatimo to.
Ne to.
-Bože! Što ti misliš tko si? -„Bože! Što ti misliš tko si?
-Zašto si ljut? -Što si ljut?
-Zubi su ti gori. -Zubi su ti gori.
-Jesam te pitao da mi gledaš u zube? -Jesam te pitao da mi gledaš u zube?
-Ne prskaj me pjenom! -Ne prskaj me pjenom!“
Zašto su ti obrazi pocrvenjeli?
Što?
Oh, možda zbog vrućeg tuša.
Osjećaš stid?
Obrazi su ti crveni i zjenice ti trepere.
Izbjegavaš moje oči i čudno se smiješiš.
To radiš kad osjećaš stid.
Stid te je nečeg što si učinio?
Ne.
Dobro, valjda.
Jesi li je poljubio?
Da, bio je to samo dodir usnama.
Poljubac je bolji od svađe.
Nemojte se svađati. Izgrdit ću vas.
Daj onda da te pitam ovo.
Tko ti je draži, ja ili Mun-yeong?
Meni…
Meni je drag Ko Gil-dong.
Ova je pirjana skuša preslana! Kako da ovo jedem?
Za tebe nema više hrane nastaviš li prigovarati!
Zašto se svađaju?
Ne obraćaj mi se kad gledam Doolyja. To su osnove bontona.
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
-Uskoro ćeš završiti mural. -Hoću.
Zdravo.
Jeste li… Jeste li dobro sad? Jesu li vaše uši u redu?
Da, mnogo mi je bolje sad, zahvaljujući tebi.
Izvoli. Vraćam ti ovu knjigu.
Ova knjiga… Nije li dobra?
Jest, toliko mi se svidjela da sam napamet naučio cijelu priču.
Koji dio… Koji vam je omiljeni dio?
„Zato nemoj zaboraviti ni jedan dio. Upamti sve i nadiđi to.
Ako to ne nadiđeš,
uvijek ćeš biti dijete čija duša nikad ne raste.“
-Moj Bože. -Taj dio.
To mi je omiljeni dio.
„Nadiđi to.
Upamti sve i nadiđi to.“
„Nadiđi to.“ To su mi omiljene riječi iz knjige.
Dobro…
Vježbaš li još crtanje leptira?
Vježbam.
Na svom bloku za crtanje. Malo-pomalo.
Oh, shvaćam.
Onda,
što misliš da će se prije dogoditi? Leptiri koji lete po muralu?
Ili
moj odlazak iz ove bolnice?
Vrata.
To će ovisiti o tome koji od nas prvi pronađe vrata.
-Oh, tako je. -Da.
Pronađimo uskoro ta vrata tako da možemo otići zajedno.
U redu.
Gđo Yoo.
Gđo Yoo Seon-hae?
Gđa Yoo Seon-hae ponaša se čudno.
Ne budi se.
Kad si zadnji put pričala s njom?
Jučer popodne.
Nemoj mi reći…
Vjerojatno se uskoro trebamo pripremiti za onog posjetitelja.
Što? Tko dolazi?
G. Pil-ong prošle se godine namučio zbog tog posjetitelja.
Znam. Taj posjetitelj uvijek odabere osobu i slijedi je uokolo.
Bože, tko je taj posjetitelj?
Nemoj mi reći…
Je li to duh?
„Dolazim po vas“?
Tko to dolazi?
Vjerojatno Do Hui-jae.
Dakle, ova je poruka
poput leptirova upozorenja.
Da.
Pitam se što je pisalo u svim ovim porukama.
Nigdje nisam našao notes istog dizajna,
što znači
da ih ona nije pisala.
Vjerojatno ih je primila od nekoga.
Uvijek mi se činilo da tu nešto smrdi. Je li ovo bio razlog?
Onda, prije svega, ne vjeruj nikom u ovoj bolnici.
Ne vjeruj čak ni meni.
I zasad ne ostavljaj Sang-taea sama u bolnici.
Sang-tae.
Nemoj čekati dok mi ne završi smjena.
-Idi ravno kući, u redu? -U redu.
I uvijek drži telefon uza se.
Obrati li ti se stranac…
Nisam beba. Zašto me odjednom tako tretiraš?
Bez razloga. Samo sam zabrinut…
Nisam kukavica, u redu?
Gle… Gle ovo.
Naporno sam vježbao crtati leptire.
I pronaći ću ta vrata prije g. Kan Pil-onga.
Neću više bježati. Ne više.
Onda ćeš nas sada štititi?
Naravno. Ja… Ja sad imam mlađeg brata i sestru.
Ja sam veliki brat tebi i Mun-yeong,
pa vas moram štititi. Moram vas čuvati.
Hej.
-Jesi li ručala? -Jesam, upravo sad. A ti?
Ručao sam sa Sang-taeom.
Hej, kad budeš radila,
zamoli ili Seung-jae ili g. Leeja da svrate
i ostanu s tobom.
Ne volim da mi išta odvlači pažnju kad pišem.
Zaključala si vrata?
Ne otvaraj strancima.
Ovo je lijepo.
-Što? -Imati nekoga tko se brine za mene.
Trebam raditi samo ono zbog čega ćeš se brinuti.
Hej, dušo.
„Dušo“?
Tko je ta kuja?
Nitko. Ne brini se. Samo se fokusiraj na pisanje.
Kvragu.
Zvučalo je kao mlada djevojka.
Gdje sam?
Ovo je Psihijatrijska bolnica „OK“, kao što znate.
Opet sam u bolnici.
Jesam došla u bolničkim kolima nakon novih batina?
Izgledate kao netko koga poznajem.
Ja sam njegovatelj Moon Gang-tae.
Idem u Osnovnu školu Seongjin. Prvi razred, odjel B, broj u imeniku 13.
Zovem se Yoo Seon-hae.
Ako idete u prvi razred… Imate osam godina?
Imam. Usput, gdje je kupaonica?
Tu ste. Posvuda sam vas tražila.
Moram piškiti. Moram ići u kupaonicu.
Pokazat ću vam gdje je. Idemo.
Oh, znam komu sliči!
Izgleda kao Park Nam-jung. Park Nam-jung!
Zgodan je.
Ona ima disocijativni poremećaj identiteta.
MENTALNI POREMEĆAJ U KOJEM OSOBA IMA VIŠESTRUKE IDENTITETE
Onaj kad imaš više ličnosti?
Da.
Poremećaj je razvila nakon zlostavljanja u djetinjstvu.
To boli.
U to doba, čak i kad bi roditelji udarili dijete,
svi su mislili da je to u redu
kao jedan od načina discipliniranja djece.
Ali to je zlostavljanje djece.
Što da radimo sad?
-Što da radimo? -Tako je razvila
višestruke ličnosti. Obrambeni mehanizam.
No njeni su roditelji mislili da je opsjednuta
i prodali su je šamanu u susjedstvu.
Onda,
ona nije prava šamanica?
Nije vidovita ni opsjednuta, seanse joj nikad nisu bile točne.
Ravnatelj O bio je na njezinoj seansi i na kraju joj je pružio savjetovanje
i primio je u bolnicu.
-Byeol, molim te, zovi ravnatelja Oa. -U redu.
Gospodine, g. Ko Dae-hwan u sobi 203…
Ima drugih pacijenata u ovoj sobi,
pa bismo ga trebali premjestiti u obloženu sobu.
Da, gospodine.
Kod kuće sam!
Sang-tae, dođi ovamo na sekundu.
U redu.
Ko Mun-yeong, trebala bi me pitati
kakav mi je bio dan.
Ne zaboravi da sam ti šefica.
Oh, to su moje skice.
Je li ovo dečko koji nema svoje ja?
Jest.
A ovo je bezosjećajna princeza nalik na praznu limenku?
Tako je.
A to je čovjek zarobljen u kutiji.
Što kažeš? Sviđaju ti se?
Ne, uopće ne. Nacrtaj ih ponovo.
Zašto?
-Zašto moram ponovo? -Ne sviđa mi se kako izgledaju.
Gle ih. Vrat im je okrenut 180 stupnjeva.
To im je zatiljak.
Ne, nije. Gledaš u njihova lica.
Ti plavi krugovi, to su im lica?
Što im je s crtama licama? Par linija i gotovo?
Nema izraza na njihovim licima.
Poruka i likovi dva su najvažnija elementa.
Zar ćeš ružnim licima uništiti dirljivu priču…
Teško je.
Crtati izraze lica
preteško je za mene.
To smatram teškim.
Imaš kartice s izrazima lica.
„Ljut, iziritiran, sretan.“
Zar ih ne možeš jednostavno gledati i kopirati?
Kopiram li to, onda crteže neću moći zvati svojima.
Ne mogu ih zvati svojim radom.
Onda opet proučavaj.
Ti dobro zapažaš.
Nemoj zuriti samo u bratovo lice.
Promotri i prouči lica drugih ljudi.
Onda možeš napraviti vlastite kartice s izrazima lica.
Prokljuvi to do sljedećeg tjedna.
-Jesi li gotov za danas? -Jesam.
Možemo nakratko popričati?
Riječ je o g. Ko Dae-hwanu.
Vjerojatno će umrijeti za koji dan.
Sigurna sam da će ravnatelj O kontaktirati gđu Ko,
ali ti si joj bliži.
Trebao bi je upozoriti tako da se stigne psihički pripremiti.
U redu, hoću.
Mislila sam da će izdržati nešto dulje. Tako mi ga je žao.
I ja sam, kao sestra, ovako tužna. To će sigurno shrvati gđu Ko.
Pokušaj je utješiti.
Da, gospođo.
Čekaj, Ju-ri!
Primijetio sam da nisi išla svojim autom,
pa sam pretpostavio da ćeš se vratiti oko ovog doba i čekao na stanici.
Jesi li trebao sa mnom razgovarati o nečemu?
Nisam.
Pa što si čekao na stanici?
Pa…
Već je kasno.
I primijetio sam da ne radi nekoliko uličnih svjetala ispred kuće.
Također, ovdje nema civilne straže, znaš.
I jednostavno sam se sjetio tebe.
Pa, spoj naslijepo bio je laž.
Ali istina je da svaki mjesec moram ići
na spoj naslijepo zbog svog oca.
Otac me dobio kasno, tako da ima 90… Ne.
Je li mu ove godine 91 ili su mu 92?
Svakako, dobio me kad je bio vrlo star i…
Je li Song Hye-kyo tvoj idealni tip?
Ne, nije uopće.
Pa, moj je idealni tip…
Kako da to kažem?
Netko na koga se može samo osloniti kad zagusti.
Netko tko se na mene može samo osloniti kad zagusti.
Neka cvili koliko je volja.
Ali čak će i to izgledati ljupko…
Da joj je tata još živ…
…pa ću je gledati kao svoju kćer…
„Kćer“?
Zar si perverznjak?
Ne. Saslušaj me, Ju-ri.
Želim biti uz tebe kao što bi tvoj otac bio.
Želim biti taj muškarac…
Ju-ri!
Jesi li zauzeta?
Za igru s tobom imam vremena čak i kad jesam.
-Imaš li sada fabulu? -Da, okvirno.
Pa pronađe li na koncu to troje ljudi
ono što su izgubili?
Tražiš da ti otkrijem kako priča završava?
Ne, samo sam znatiželjan.
I ja sam znatiželjna.
Djevojka koja te nazvala „dušo“.
Tko je to bio?
Pacijentica 13 godina starija od tebe.
Tako. Ima baš mlad glas.
Mogla bi sudjelovati u čitanju bajki.
-Ko Mun-yeong. -Da?
Tvoj otac…
-Čini se da… -Znam.
Ravnatelj O me je nazvao.
Kaže, trebam ga posjetiti dok je još pri svijesti.
To je smiješno.
Zar je roditeljima prije smrti automatski oprošteno
za sve loše što su učinili?
„Tvoji su grijesi oprošteni.“
Zar ne mogu posljednji put udahnuti prije nego što to čuju od djece?
Jesi li sigurna…
da to poslije nećeš požaliti?
Kralj magarećih ušiju.
Rekla si da pojedinac mora reći ono što mu pritišće dušu.
Neće više biti prilike
da razgovaraš sa svojim ocem.
Zbilja ćeš biti u redu?
Nije me briga.
Nemam što požaliti niti mu imam što reći.
Ima jedna priča
koju sam baš mrzila kao mala.
Priča o dvjema sestrama.
Mrzila sam oca iz priče.
Iako mu je kćeri zlostavljala maćeha
i bile su na rubu smrti,
on je na sve to zažmirio.
Tko zanemaruje
i žmiri na zlostavljanje, gori je od zlostavljača.
Te je dvije sestre
praktički ubio njihov otac.
-Ne. Mrzim te, tata. -Bože.
-Seon-hae! -Gospodine, smirite se, molim vas.
Molim te!
-Mrzim te, tata. -Seon-hae.
-Mrzim te. -Molim te! Pomogni mi samo jednom, u redu?
Molim te, Seon-hae! Molim te…
Koji se vrag događa?
Kći vas je jasno odbila.
Ako je nastavite prisiljavati da vam donira jetru,
nemamo izbora nego zvati policiju.
Ja sam otac Seon-hae.
Ja sam njezin biološki otac.
Pa što? Ona nije obavezna donirati vam jetru!
Isuse.
Gospodine, molim vas, pomognite mi samo sad.
Mogao bih doista umrijeti ako mi ne presade jetru.
Gdje ste bili kad je vaša supruga zamalo nasmrt pretukla vašu kćer?
Samo ste zažmirili na to.
Trebala je pomoć, no rekli ste da je opsjednuta
i prodali ste je šamanu. Napustili ste je!
To je bilo zato što je tada uporno govorila potpune besmislice…
Tretirali ste je kao potpunog stranca 30 godina. A sad ovo?
Ako zbilja želite živjeti,
idite kleknuti pred vašu kćer, ne preda me.
Ovo boli.
To boli.
I želudac me boli.
I leđa.
Toliko me boli da ne mogu spavati.
Jeste li ikad pitali tatu za pomoć?
Nikad mi nije pomogao.
Uvijek se pravi da ne zna ništa.
Seon-hae.
Da ga izbacim i pobrinem se da se nikad ne vrati?
Ili da
ostanem uz vas i čuvam vas dok vi govorite
sve što mu imate reći?
Molim vas, čuvajte me.
Seon-hae.
Mrzim te, tata.
Samo bi otišao
kad god bi me mama zlostavljala.
Uporno sam zazivala tvoju pomoć.
Ali ti si samo otišao.
Nisi me zaštitio.
Mama je možda osoba koja me udarala,
ali tebe mrzim čak i više.
Nisam bila opsjednuta.
Ali prodao si me šamanu.
Uporno sam te čekala.
Čekala sam da se vratiš po mene.
Mrzim te, tata.
Tako te mrzim, tata.
Neće više biti prilike da razgovaraš sa svojim ocem.
Jesi li sigurna
da to poslije nećeš požaliti?
Iziritiran si.
„Kvragu, baš sam iziritiran.“
„Kvragu.“
A
kad ti se netko ne sviđa?
„Taj mi se baš ne sviđa. Kvragu.“
A… A kad si ljut?
„Tako sam ljut! Kvragu.“
Zašto… Zašto su svi isti?
Samo vičeš.
Mislim da ću dobiti paralizu lica
dok ti pomažem s domaćim radom.
-Bože. -Moj Bože.
Naprijed.
G. Moon, čujem da ste me tražili.
Da. Zdravo.
Imam… Imam domaći rad za sljedeći tjedan.
Moram proučavati izraze lica da ih mogu nacrtati.
Vi ste umjetnička ravnateljica,
-možete malo pomoći? -Ne radi to.
Naravno. Rado. Kako vam mogu pomoći?
-Sjednite ovamo. -U redu.
Hvala vam.
Pogledajte me.
Možete li za mene složiti ljubak izraz lica?
-„Ljubak izraz lica“? -Da.
Tako je dražesna.
Ovo je tako teško. Čudno je.
Molim vas… Molim vas, složite mi ljubak izraz lica.
Napravimo… Napravimo pauzu.
-Ovo je tako teško. -Žao mi je, g. Moon.
Doviđenja.
Hej.
Baš sad?
Nisam znala da ćeš me pozvati na piće.
Gang-tae je večeras dežuran.
Pa sam zvala tebe umjesto njega.
Ne izgledaš dobro raspoložena.
Je li to zbog tvog oca…
Kralj ima magareće uši!
Zvala sam te da učinim ovo.
Nisam to htjela potiskivati.
Onda se danas ne bih smjela napiti.
Ju-ri.
Da?
Da
sam rođena kao kći tvoje mame,
a da si ti rođena kao kći mog tate,
što misliš da bi se dogodilo?
Tada, kladim se…
Moja bi te mama nasmrt premlatila zbog nepristojnosti.
U pravu si.
Ju-ri je nazvala i kaže da će zakasniti.
Večeras pije.
Pije?
Mislim da ne bi smjela vani piti.
S kim?
-Mun-yeong. -Moj Bože.
One ne bi trebale biti skupa.
Neka ih.
One su prijateljice. Neka same to rješavaju.
Još kad sam kuhala za građevinske radnike,
Ju-ri je prvi put u životu dovela prijateljicu,
i to je bila Ko Mun-yeong.
Bila je tako mršava i mala.
Ali pojela je golemu zdjelu riže.
Činilo se kao da prvi put jede toplu zdjelu riže.
Pretpostavljam da se nešto dogodilo između nje i njezine obitelji.
Nisam posve siguran.
Znam samo
da je imala teško djetinjstvo.
Jeste li budni?
Da vam donesem šalicu vode?
Ja sam…
učinio nešto vrlo strašno.
Ali nemam koga
zamoliti za oprost.
Ja sam…
ubio svoju suprugu.
Ubili ste koga?
Ta je žena
pjevušila pjesmu
čak i nakon što je nekog ubila.
Imate glioblastom.
To je zloćudni tumor na mozgu, što znači da imate
slabe izglede za preživljavanje.
Kako se tumor bude povećavao,
počet će vaši problemi s kognicijom i pamćenjem.
Bože, čini se da si danas dobro raspoložena.
Da, vrlo sam dobro raspoložena.
Sinoć oko 20 h žena u 40-im godinama
nasmrt je izbodena u vrat u Oji-gunu, u Gradu Seongjinu,
a policija je počela istraživati slučaj.
U vrijeme nesretnog događaja uz žrtvu je bio njezin sin,
ali zbog njegova nestabilnog psihološkog stanja,
policiji je teško doći do točne izjave.
Seongjinška policija pretpostavlja da je žrtva ubijena.
-Ali nisu pronašli nikakve dokaze… -Nova domaćica.
Zašto je nema danas?
Više ne može dolaziti.
Nije smjela prekardašiti.
To si bila ti?
Ti si to učinila, zar ne?
Jesi li ti ubila tu ženu?
Ne brini se. Nitko ne zna.
Ako
ja umrem,
Mun-yeong,
moja kći,
postat će čudovište poput tebe.
Zato te molim…
Umri, čudovište jedno!
Siguran sam…
da sam je ubio tog dana.
Gđo Park, mogu li vam nekako…
Ne, sve je u redu.
Mun-yeong…
je vidjela
sve.
Bila je ondje…
kad sam ubio tu ženu.
Bila je tek curica,
ali vidjela je sve.
Tata.
Gdje si bio?
Oh, ja…
Nisam mogao spavati.
Pa sam otišao do umjetnog jezera pecati.
Mun-yeong…
zna sve.
Jeste li zato…
pokušali ubiti i svoju kćer?
Ne.
Samo sam se prepao…
da bi i Mun-yeong
mogla postati čudovište poput svoje majke.
Zato sam to učinio.
Moja kći
nije ništa skrivila.
Mene valja kriviti.
Zbilja sam se
bojala svoje mame.
Zato sam uvijek nastojala biti dobra kći.
Nisam htjela da me mama mrzi.
Nitko me nije došao spasiti.
Osim jedne osobe.
Htjela sam pobjeći s njim.
Ali nisam zbog svoje mame.
Što s tvojim tatom?
Je li on bio uz tebe?
Dok me je mama odgajala na svoj način,
otac za mene nije učinio ništa
osim što mi je tek jednom…
čitao iz knjige bajki.
„Knjige bajki“?
Ali, Ju-ri.
Možda je to učinio samo jednom,
ali nikad to ne mogu zaboraviti.
Moram reći, s obzirom na sve što je prošla
gđa Ko ispala je sasvim dobro.
OBLOŽENA SOBA
KO DAE-HWAN
Prestani zuriti u mene.
Je li to tvoje tužno lice?
Nije.
To je moje lijepo lice.
Ne trebaš se sramiti svoje tuge.
Nisam tužna.
Ne, mislim da lažeš.
Sang-tae.
Znam da laže.
Hoćemo ići?
KO DAE-HWAN
Gladna sam.
-Da pojedemo nešto? -Ja bih jjamppong.
Ne.
Želim rižu i Gang-taeova prepeličja jaja u sojinu umaku.
Gđa Kang ih je pripremila.
Gđa Kang najbolje pirja prepeličja jaja u sojinu umaku.
A Gang-tae priprema zbilja dobar gulaš.
Ali njegovi prilozi…
Nisu dobra okusa.
„U dvorcu smještenom u dubini šume
rođena je lijepa princeza.
Kralj je veoma volio svoju kćer,
pa je priredio zabavu da proslavi kćerin rođendan
i pozvao je 12 čarobnjaka.“
To znači da sam i ja princeza.
Živim u dvorcu smještenom u dubini šume.
Naravno.
Sagradio sam ovaj golemi dvorac
tako da mi kći može biti princeza.
Da vidimo.
„Cijela je zemlja bila zaokupljena proslavom princezina rođendana.
No zla čarobnica koja nije bila pozvana
strašno se naljutila te je pošla ravno u dvorac
da uništi rođendansku zabavu.“
Dobro,
znam da je umro zbog bolesti,
ali ipak je dugo živio.
Pa to nije toliko loše.
To su besmislice.
Svačija je smrt tužna.
Bože.
Ali moram reći,
lakše mi je kad znam da se Mun-yeong
može osloniti na onu dvojicu braće.
Moj Bože.
Svi će u bolnici neko vrijeme biti malo potišteni.
Budući da je ondje bio pacijent dulje od svih drugih,
ljudi su sigurno malo deprimirani.
Hej, Gang-tae.
Da, naravno. Možeš doći i uzeti malo.
Znam da ne bih trebala ovo reći nekom tko se upravo vratio sa sprovoda.
Ali ti si kao dosadna kći koja dođe uzeti hranu za svog muža
iz kuće svoje majke.
Eto ga.
Jesi li dobro?
-Ja? -Da.
Iz nekog čudnog razloga
uporno te to želim pitati kad god te vidim.
U redu sam.
Bit ću u redu.
Ali ne znam
je li mojoj mami u redu to što se toliko trudim
biti sretan.
Kakve su to besmislice?
Najstrašnije što možeš učiniti roditelju jest odustati od svoje sreće
samo zato što se osjećaš loše zbog toga.
Ako želiš usrećiti svoju maku,
daj sve od sebe da odsad živiš sretan život. Eto.
Izvoli.
Hvala vam.
Uživat ćemo u jelu.
Nije li lijepo ispao?
Jest.
Sviđa mi se.
Trebam li
prodati ovu kuću?
Zašto?
Jednostavno,
želim sve početi ispočetka.
Dobra ideja.
Prodat ću ovu kuću
i pomoći g. Leeju otvoriti izdavačku tvrtku.
A s ostatkom novca kupit ću kamper.
Sang-tae će biti gotov kad nacrta leptira na onom muralu.
Pa bi i ti trebao prestati raditi u bolnici.
Onda nas troje možemo na putovanje
bez odredišta.
U redu, učinimo to.
Budući da namjeravaš potrošiti nešto novca,
možeš li mi kupiti nekoliko finih odijela,
platiti mi putovanje u Serengeti
i dati mi da boravim u hotelskom apartmanu?
Kako bi bilo da se brineš o meni do kraja mog života?
Ne pokušavaj biti žigolo. Ne pristaje ti to.
Hej.
Budi iskren prema meni.
U vezi s čim?
Što zbilja želiš raditi?
Koji je tvoj san?
Ne, zaboravi.
Zašto? Nemaš ga ili mi samo ne želiš reći?
Htio bih…
ići u školu.
Dobra je i večernja.
Htio bi ići u školu?
Škola…
-Ne. -Zašto ne?
U školi bi te opsjedale djevojke, pa ti to ne mogu dopustiti.
Ako moraš ići u školu, jednostavno upiši mrežne tečajeve.
A što je s tobom? Zašto si postala autorica bajki?
Ja?
Zato što najbolje poznajem taj svijet.
Doista sam odrasla kao princeza
u dvorcu koji mi je sagradio tata.
Život princeze
teži je nego što možeš zamisliti.
Kraj je jedini sretan dio.
Kvragu.
Vidiš,
sretan je završetak
ono najvažnije.
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
Danas namjeravam nacrtati leptira.
Ja to mogu.
-Radujem se tomu. -U redu.
Čekat ću vas nakon nastave.
Idemo kući svi zajedno.
U redu.
Napokon ga je nacrtao.
Zdravo.
Sang-tae.
Napokon si našao svoja vrata. Čestitam.
-Moja vrata? -Da.
-Tvoj crtež. -Moj crtež?
Zdravo.
Što…
Ne… To je…
To je…
Ja… Ja nisam…
Ja to nisam naslikao.
To…
To je… Oh, Bože. Ne…
Moja… Moja mama…
Taj je leptir bio na ženi koja mi je ubila mamu.
Leptir! Taj leptir!
Taj…
Taj leptir…
U starogrčkom je
riječ za leptira psykhē.
Znaš li koja riječ dolazi od psykhē?
Psiho.
Što misliš?
Ovaj je leptir jedinstven.
Izgledam li lijepo?
Zašto…
Zašto je taj leptir ondje?
Taj je leptir…
Taj mi je leptir ubio mamu.
Ne.
Taj mi je leptir ubio mamu.
-Ja to nisam nacrtao. -Mun-yeong.
-Ubio mi je mamu. -Ne.
-Ja to nisam nacrtao.
To nije istina, zar ne?
Je li tako?
Reci da nije istina.
Mun-yeong.
Molim te.
Reci da to nije istina.
Molim te…
Mun-yeong.
Reci da to nije istina!
Mun-yeong je…
Ona je za mene samo Ko Mun-yeong.
Taj leptir mutant
je jedinstven.
Sigurna sam da je bio ovdje.
Sang-tae.
Strah me je.
Stariji sam od vas, pa ću vas zaštititi oboje.
Ja sam vaš skrbnik.
Dođi k meni.
Mama.
Tako mi je žao.
-Zaustavi auto. -Mun-yeong.
-Kažem, stani! -Mun-yeong!
Sang-tae.
Prijevod titlova: Miroslav Sikirica