A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Mun-yeong!
Eressz el!
Kérlek! Beszéljük meg…
Három pár szárnya volt.
Jellegzetes
az a mutáns lepke.
Olyan, mint a lepkés bross, amit anyám tervezett.
De mit keres az a lepke…
Sang-tae falfestményén?
Nem.
Nem erről van szó.
Meg kellett volna mondanod, amikor először kérdeztem.
Nem menekülök el,
úgyhogy ne kövess!
Csak gondolkodni szeretnék.
Később beszélünk.
Lee úr!
Ránézne Mun-yeongra?
Személyesen elmondok mindent.
Tegyen egy szívességet!
Halló?
Erre!
Bemászott a mosogató alá, és nem jön ki.
Mi a baja?
Mit… Mit keres ott
az az anyalepke a kicsivel?
Hogy… Hogy kerültek a festményemre?
Valaki odafestette őket.
Nem, ez nem jó.
Sang-tae!
Gyere ki!
A… lepke, ami megölte anyát, megkeresett.
Utánam jött.
Egészen idáig. Jaj, ne!
Ez nem anyalepke
a pici lepkével.
Mutáns lepke, három pár szárnya van.
„Mutáns… lepke”?
Akkor nem ezt a lepkét láttam?
Nem.
Ez mutáns lepke, de attól még gyakori.
A kertben is láttam párat.
Én még sose láttam olyat.
Mert félsz a lepkéktől.
Azért festhette rá valaki a képre,
mert érdekes és egyedi.
Miért… Miért festettek rá a képemre?
Ez nagy udvariatlanság!
Szerintem is.
Elkapom az illetőt, és móresre tanítom.
Most gyere elő!
Akkor más ez a lepke?
Sang-tae!
Megígérted nekem,
hogy akkor sem menekülsz el,
ha feltűnik a lepke.
Igen, megígértem.
Nem vehetem félvállról, amit megígértem,
tehát nem menekülök el.
De… ha lepkét látok, mindig fájni kezd a fejem.
Ha segítesz egy kicsit, úrrá tudok lenni rajta.
Jó, segítek.
Nagyon ügyes vagy.
Sang-tae!
Az öcséd nem tud dolgozni miattad,
és én se tudok főzni.
Mindenkit zavarsz.
Jó, akkor… bocsánatot kérek.
Vigyázna ma a bátyámra?
Nem úszod meg ennyivel.
Marajd itt, és légy ma a segédem!
Tessék!
Fizetni… fog érte?
Az a szorgalmadtól függ.
Megint függ valamitől?
Le… Le kell tennem a táskám, mielőtt ezt felhúzom.
- Jaj! Vedd le! - Jaj!
Jaj!
- Töröljük le? - Igen.
Mit csinálnak maguk itt?
Úgy tűnik, valaki ráfestett Sang-tae képére.
Sang-tae kiabált, arra gondoltunk hát, hogy letöröljük neki.
Igen, tegyék meg neki!
14. FEJEZET: A KÉZ ÉS AZ ÖRDÖGHAL
IGAZGATÓI IRODA
Én is láttam a lepkét.
Viccből festhette fel valaki a távollétemben.
Lássuk, ki volt!
Micsoda? Mit keres ott Park asszony?
Ha ráér, olvassa el a könyveit!
Nem tudnék mit kezdeni a történeteivel.
A buta szerelmi sztorikat és a horrort csípem.
Tetszik neki az anyuka? Doolyé.
Én adtam neki ajándékba.
Nagyon közel kerültünk egymáshoz.
Hárman mentek utazni egy lakóautóval?
A lányom…
Ahhoz képest, amin az írónő keresztülment,
szépen felcseperedett.
Hová tűnt? Biztos, hogy itt volt!
Hová tűnt?
Biztos, hogy itt volt!
Itt volt.
Pusztulj el!
Dögölj meg, te… Te szörnyeteg!
Úgy végzed majd,
mint az anyád.
Az anyámat
meggyilkolták.
Az a lepke…
Az a lepke ölte meg az anyukámat!
Szeretlek, kislányom.
Olyan vagy, mint én.
Mélyen sajnálom.
A szemébe se tudok nézni. Sajnálom.
Itt volt az orrom előtt,
de nem is sejtettem.
Hagytam, hogy vigyázzon Sang-taere.
Még meg is köszöntem neki.
Az egész az én hibám. Ne magát okolja!
Most, hogy tudjuk, kicsoda Do Hui-jae,
mielőbb meg kell találnunk.
Értesítem a rendőrséget.
Egy ideig ne jöjjön dolgozni!
Legyen a bátyjával és az írónővel!
De miért maradt Do Hui-jae ilyen sokáig az intézetben?
Hisz teljesen be van kamerázva az épület.
Jó móka volt!
Ko úr!
Én…
már…
nem bánok semmit.
Nem bánsz semmit?
Azt mondtad, szeretsz.
Hogy mondhatsz hát ilyet?
Megölted a szerelmedet.
Nincs jogod békében meghalni, édes.
Nincs mondanivalód?
Húsz éve történt.
Húsz évet vártam.
Milyen kár!
Tudod,
miért hagytalak életben?
Láttam, mennyit szenvedsz,
most meg azt, hogy szörnyű halált halsz…
Ez felemelő látvány.
Nehéz volt ám nekem!
Mindenhol kamerák figyelnek.
O Ji-wang pedig ravasz és okos.
Megvallom,
nagyon izgalmas volt.
Ne!
Ne…
Ne bántsd
Mun-yeongot!
A gyönyörű lányunkat?
Szépen felcseperedett, nem?
Fogalmad sincs,
mennyire igyekeztem végig a gondját viselni.
Azt mondta, meg akar halni.
Hadd segítsek!
Engedj el, te rohadék! Mindenkit megölök!
Eressz!
Bizonyítsa be,
hogy nem gyáva!
Arra törekedtem, hogy Mun-yeong tökéletes legyen.
De nem tetszik,
ahogy most viselkedik.
Tudod, mivel lehet engedelmességre bírni a gyerekeket?
Akkor lesznek igazán engedelmesek,
ha elvesszük tőlük, ami boldoggá teszi őket.
Ne… Kérlek…
Pá!
Ne…
Mun-yeong…
Mun-yeong!
- Mit akarsz? - Tessék?
Csak nem tudtam, jól vagy-e.
Én sose vagyok jól.
Azért rohantál ide, hogy ezt megkérdezd?
Nem, nem egészen.
Érdekelt, hogy haladsz az új könyveddel,
ezért ugrottam be.
Reggel átküldtem a kéziratot.
Tényleg?
Nahát, máris kész a piszkozat! Bámulatos vagy.
Ha már nekilátsz a munkának, gyorsan dolgozol.
Na és milyen? Mókás?
Remekmű?
Az összes művem az.
Igen, ez igaz.
Most menj el!
Egész éjjel dolgoztam, fáradt vagyok. Szundítok egyet.
Jó. Szép munka!
Aludj egyet! Most elmegyek.
Üdv!
Te jó ég!
Egyáltalán nincs jól. Rossz a helyzet.
Még sose mosolygott rám.
Rossz előérzetem van.
Itt megvárom.
Jöjjön, és mondja el, mi történt!
Jól van.
Sietek.
Gang-tae!
Ma… Ma 30 000 vont kerestem a munkámmal.
Nem, ez nekem van nasira.
Tessék! A zsebpénzed, 10 000 von.
És 10 000 von Mun-yeongnak.
Ez az enyém.
Ugyan! Tartsd meg az egészet!
Nem kérsz zsebpénzt?
Hazavinnélek, Sang-tae.
Laknál egy ideig a tetőtéri lakásban?
Teljesen… Teljesen egyedül? Miért?
Csak nem… veszekedtetek?
Megint… veszekedtél Mun-yeonggal, igaz?
Igen.
Hibát követtem el.
Most igen pipa rám.
Bocsánatot kell kérnem tőle.
Mondtam én, hogy ne veszekedjetek!
Nem megmondtam, hogy a csók jobb, mint a veszekedés?
Miután kibékültünk, felhívlak.
Induljunk!
Mondd… hogy sajnálod!
Légy udvarias! Udvariasnak kell lenned.
Ha udvarias vagy, nem szid le annyira.
Jól van.
ELSŐ EMELETI NŐVÉRPULT
Vajon ki festette azt a lepkét a falra?
O úr!
Mikor ér véget Park asszony vakációja?
Remélem, soha.
Öt napot vett ki.
Ennyire megviselte,
ami Ko úrral történt?
Nem is tudom.
Jaj, de furcsa!
ELSŐ EMELETI LÉPCSŐ
Miért nem találom a lépcső kamerafelvételeit?
El kellett küldenem valahová a videót, ezért átvettem pendrive-ra.
- Kinek? - Nem kell tudnia.
Beszélhetnénk, Nam kisasszony?
Természetesen.
Beadta a felmondását?
Miért? Park asszony beteg?
Hamarosan megtudja.
Tudom, nehéz lesz,
de szeretném, ha maga felügyelné az ápolónőket,
hisz ön dolgozik itt a legrégebb óta.
És ügyeljen, hogy ez ne viselje meg a betegeket!
Rendben.
Egek!
Köszönöm!
O igazgató úr!
Igen?
Ha bántja valami,
igyon, és beszélgessen az anyámmal, ahogy régen!
Ne tartsa magában!
Azt számtalanszor megtehetem,
ha munkanélküli leszek.
„Munkanélküli”?
Nyugdíjba készül?
Ezt nem hiszem el!
Hogy lehet ennyire balvégzetű egy kapcsolat?
Maga szerint balvégzetű?
Miért, maga minek nevezné?
Ne mondja, hogy azután is Mun-yeonggal marad,
hogy rájött, mi történt!
Vele maradok.
Mun-yeong…
Ko Mun-yeong a szememben.
Nem Do Hui-jae lánya.
Do Hui-jae
előkelő orvoscsaládba született.
De harmadéves korában
abbahagyta az orvosi egyetemet,
és szike helyett tollat ragadott.
Miután férjhez ment, hátat fordított a rokonainak,
a kastélyba zárkózott, és az írásnak szentelte magát.
Te jó ég! Már tíz éve ismerem Mun-yeongot.
De csak ennyit tudok róla.
Borzalmas volt a gyerekkora,
mégis éjjel-nappal zaklatták
a kiadók.
A Nyugati Boszorkány erőszakos halálát,
az anyja utolsó kötetét
akarták kiadni.
A patkányok!
Mi történt az utolsó könyvvel?
Úgy tudom, sose adták ki.
Eltűnt a végleges kézirat.
Mun-yeong!
Tényleg az anyám…
ölte meg…
édesanyádat?
A lepke, ami egész életében kínozta a bátyád,
és a te életedet is pokollá tette…
tényleg az anyám volt?
Nem igaz, ugye?
Tévedés, ugye?
Ez nem lehet igaz.
Mióta tudod?
Nemrég jöttem rá.
Mun-yeong!
Hallgass ide!
Te más vagy, mint az anyád.
Bármi is történjék,
melletted maradok.
Nekem
te Ko Mun-yeong vagy, a lány,
akit régóta szeretek.
Te képmutató!
Jaj, megint nem tudom elérni ezt a ravasz rókát!
Jae-su, egyél instant tésztát!
Sang-tae!
Biztos, hogy Gang-tae azért küldött ide,
mert az írónő mérges lett rá?
Csak mert ez nagy hazugságnak hangzik ám!
A lágytojás a tiéd, a főtt tojás az enyém.
Érzésem szerint azért küldtek ide,
hogy meghitten romantikázhassanak
a távollétedben.
Jae-su!
Igaz? Te is így látod?
Mun-yeong szomorúnak tűnt. Szomorú volt az arca.
Tessék?
Mun-yeong arca…
Az arckifejezése…
Mun-yeong félt.
Szomorú volt.
Miért?
Miért látszott annak?
Hát te?
Ju-ri megkért, hogy nézzek rád.
Azt mondta, bánt valami.
Jaj!
Akkor tanult ezt-azt az intézetben.
Miről van szó? Tényleg nyugdíjba mész?
Egy részem erre vágyik, egy másik úgy érzi, muszáj lesz.
Tehetetlen vagyok, mert elárult valaki,
akiben megbíztam.
Azt mondod, tehetetlen vagy, de nem látlak annak.
Mi történt?
Kevélykedtem, mintha mindent tudnék.
Idehívtam Ko kisasszonyt és Sang-taet,
mert azt hittem,
hogy itt majd meggyógyulnak.
De csak ártottam nekik vele.
Mitévő legyek?
Szégyellem a történteket.
Ennyi idősen lehetnék bölcsebb is!
A felnőttek is tévednek.
Hibázunk, míg meg nem halunk.
Nem menthetsz meg mindenkit, csak mert orvos vagy.
Nem vagy te Jézus!
„Nem baj, ha bajod van.”
Ott áll, ni!
Sun-deok!
Nem lennél te az új igazgató?
Te jó ég! Új igazgató, a francokat!
- Megjöttem! - Jó estét!
Ma rizsgombóc lesz vacsorára.
Remekül hangzik.
De adomány lesz a rizsgombócokból?
Miért van ennyi?
Ha elkészülnek, lefagyasztjuk őket.
Aztán csak meg kell mikrózni.
Így a legjobb annak, aki nem akar főzni.
Ko kisasszonyhoz kell vinnem őket holnap.
Tessék? Miért menne oda?
Úgy hallottam, Sang-tae itt fog lakni egy ideig.
Nyilvánvaló,
hogy van valami Gang-tae és Mun-yeong közt.
És biztos vagyok benne, hogy nem esznek rendesen.
Nem tudom, miről van szó,
de a nehéz időkben
nem a szellem ad erőt, hanem az étel.
Asszonyom…
én annyira tisztelem önt! Nagyon szeretem magát.
Ennek meg mi baja?
Most vagy egyen, vagy sírjon,
vagy mondja neki, hogy szereti! Egyszerre egy dolgot!
Ez finom.
Tessék!
Beszélhetnénk, miután evett?
Természetesen.
Bejöhetek?
Igen!
Foglaljon helyet!
Jól van.
Jaj, valamiért nagyon izgulok!
Igen, üljön le!
Miről van szó?
Nos, maga szerint minden rendben?
Tessék? Hogy érti?
Hát,
reggel furcsán távozott az intézetből.
Nem tudom elérni.
Nagyon aggódom.
Maga tudja, miről van szó?
Hát, nem kell aggódnia.
Hogy is ne aggódnék?
Ju-ri!
Elég már!
- Hogyan? - Meddig
lesz még téma Gang-tae?
Bár megértem.
Ha eszembe jut, én is aggódni kezdek,
és fáj a szívem érte.
Nem,
Mun-yeongról beszélek.
Nagyon aggódom érte.
Szeretem!
Értem. Őszintén, én is
megkedveltem…
Mun-yeongot.
Jaj, de kedves!
A barátságuk igazán…
Ejnye, megfájdult a gyomrom az ételtől!
Elnézését kérem!
Jó pihenést!
Szia, minden rendben?
Ha unatkozol, hívj fel!
JU-RI
Engem is lesújtott,
mint most téged.
Tagadni próbáltam, mert képtelen voltam elhinni.
„Miért van az,
hogy csak velem történik ilyesmi?”
Nagyon dühös lettem.
De mindez nem számít.
Amikor meglátom
a mosolyodat,
minden másról elfeledkezem.
A lepkéről,
sőt még anyámról is.
Kettőnkön kívül
mindenről megfeledkezem.
Mun-yeong…
te nem tettél rosszat.
Ahogy mi sem.
Nem tettünk rosszat.
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
Megiszol velem valamit? Már rég ittunk együtt.
Inkább nem innék egy vén szivarral.
Muszáj ilyen csúnyán beszélned az apáddal?
Mi van? Mi ütött beléd?
Sose vagy velem!
Mióta törődsz te velem?
Amikor közös progit kértem,
inkább a betegeiddel voltál.
Tudom, elhanyagolom a szeretteimet.
Légy egy kicsit elnézőbb!
Mit innál? Szodzsut vagy sört?
Makkollit.
Felőlem!
Cha-yong!
Sajnálom.
Valamit
El kell mondanom neked
Valamit
El kell mondanom neked az este
Mindent
Megadok neked
Neked adom
Szerelmes szívem
Érted dobog
Bármit megteszek érted
A csillagokat is lehozom neked
Hogy a tenyeredben tarthasd őket
Valamit
Neked adok
Valamit
Neked adok ma este
Jaj, Jae-su elviselhetetlen!
Szüntelenül horkol. Olyan hangos!
Jaj!
Mi az?
Egyszer sem hívott?
Még nem békültek ki?
Kibékülhetnének végre, hogy hazamehessek!
KO MUN-YEONG
A hívott szám nem elérhető…
Nahát! Beugorjak hozzá?
Ju-ri, rendelek pár kávét.
- Te is kérsz? - Amerikai jegeskávét kérnék.
Én pedig lattét.
Rendben!
Amerikai jegeskávé és latte.
Meg is van.
Tegnap óta nem láttam Moon urat.
Szabit vett ki.
Mi?
Csak úgy?
- Tényleg? - Miért kérdi?
Megköszönném a segítségét
egy finom ebéddel vagy ilyesmivel.
Megteheti, miután visszajön.
Amúgy nem keresett valaki?
Kicsoda?
Az apja?
Igen.
Mit tegyünk, ha keresi?
Hát…
beszélek vele.
- Jó, rendben. - Köszönöm!
Szép napot!
Te jó ég!
Remélem, nem akarja neki adni a máját.
Ki tudja?
Amúgy Moon úr miért ment szabira ilyen váratlanul?
Mun-yeong!
Engedj be!
Furcsa dolgok
történtek az apád körül.
Így jöttem rá.
Arra, hogy az anyád
életben van.
Park Ok-ran.
Az a beteg az anyám?
Ezért
jött ide aznap este?
Nem.
Az intézet
főnővére.
Tessék?
Park Haeng-ja.
Tegnap
ő festette a lepkét Sang-tae képére,
aztán eltűnt.
Nem lehet!
Az a nő az anyám?
Bár közel 20 év telt el azóta,
akkor is felismerném,
ha átműttette volna az arcát.
Az apád
és O igazgató is
régóta ismerte,
mégsem sejtették.
Ko kisasszony!
Az igazgató beszélni szeretne a beteg hozzátartozójával.
Ez hihetetlen!
A lepkés bross is eltűnt a pincéből.
Biztos, hogy ott volt.
Itt járt az anyám.
Közvetlen közelről figyelte
apát és minket is.
Mindent látott.
Menj el! Tűnj el ebből a házból!
Kifelé, de rögtön!
Mun-yeong!
Nem hagylak itt egyedül.
Megígértem, hogy megvédelek.
Nem tudsz megvédeni.
Menj hát, és védd meg a bátyád! Kérlek!
Menj el! Kérlek!
Kifelé!
Menekülj innen…
Hogy lehet ez…
Kérlek, könyörgök!
Kérlek!
Szia, a… bátyád vagyok.
Mun-yeong… jól van?
Haragszik még rád?
Nem békültetek még ki?
Mun-yeong…
nem érzi jól magát.
Nem érzi jól magát?
Mi a baja? Beteg?
A tested sír, ha fáj valami.
De ha a szíved fáj, úgy vinnyogsz álmodban, mint egy kutya.
Mun-yeong… úgy vinnyog?
Igen.
Hallom a vinnyogását.
Jaj, ne! Most mit tegyünk?
Nem szabadult meg a póráztól?
Akkor… vágd el neki te!
- Sang-tae! - Igen?
Sang-tae!
Várj!
Te… Te most sírsz?
Nem.
Jól vagyok.
Mun-yeong rendbe jön,
ne aggódj!
Elviszem…
Majd én megyek.
Megtenné?
De azt mondtad, hogy nem mehetsz, amíg Gang-tae nem szól.
Ez igaz. Nem kell eljönnöd.
Elmegyünk Seung-jaevel. Hamar visszaérünk.
Dolgom van.
Nem… Oda kell mennem.
Kang asszony, tud kását készíteni?
Amit a betegek szoktak enni?
Kását? Miért?
- Jó kávézást! - Köszönjük!
Köszönjük!
Köszönjük a kávét!
Hová tűnt Moon úr az utóbbi napokban?
- Szabit vett ki. - Értem.
El akartam dicsekedni neki ezekkel.
Nohát, milyen szép Lee A-reum!
Tetszik neki az USA?
Remélem, hamar elbocsátanak, és meglátogathatom.
Kérem, szóljanak, ha Moon úr visszajön!
Moon úr népszerű a betegek körében.
Ugye? Ju-ri is totál belezúgott.
Elnézést! Rendőrök vagyunk.
O igazgatót keressük.
Jöjjenek! Erre, kérem!
Mi folyik itt? Miért jöttek a rendőrök?
Park Ok-ran miatt?
Sang-tae! Lassabban!
Várj meg! Óvatosan!
Ejnye!
Sang-tae!
Miért hoztad el Sang-taet? Aggódni fog.
Ezúttal nem teszek úgy,
mintha hinnék a hazugságaidban. Most nem.
Hogy érted?
Pakolj, és menjünk ki!
Fojtogató itt a légkör.
Rosszul vagy, Mun-yeong?
Nem vagy éhes?
Hoztam neked kását.
De nem ám a boltból!
Kang asszony főzte, zöldséges.
Menj el!
Menj innen!
Egyél egy kis kását, attól hamar rendbe jössz!
Szereted a fürjtojást, Mun-yeong.
Majd én megetetlek, jó?
Ma nem érzed jól magad,
ezért nem baj, ha megetetlek, mint egy kisgyereket.
Sang-tae!
Igen?
Sajnálom!
Az én hibám.
Bocsáss meg!
Bocsássak meg?
Sajnálom! Nagyon sajnálom!
Ha bocsánatot szeretnél kérni valamiért, nézz az ember szemébe, és úgy mondd!
Udvariatlanság úgy bocsánatot kérni, hogy a szemembe se nézel.
Tessék, egyél szépen!
Bocsáss meg nekem!
Jó, megbocsátok, ha ezt megeszed. Tessék!
Kezd fáradni a karom, Mun-yeong. Gyerünk, egyél már!
Ez az! Jó kislány!
Nahát! Úgy látom, ízlik.
Nagyon ügyes kislány vagy!
Már csak három kanál, rendben? Csak három kanál, jó?
Ha beteg vagy, fontos, hogy jól megrágd az ételt,
hogy meg tudd emészteni.
De ügyes kislány vagy!
Tessék! Ez az!
Ne veszekedj Gang-taevel!
Béküljetek ki szépen!
A csók jobb, mint a veszekedés.
Érted?
Ne sírj!
Nagyon rosszul lehetsz, Mun-yeong.
Biztos nagyon rosszul vagy.
Adok még.
Sajnálom, Sang-tae!
Jól van. Ezt megetted,
úgyhogy megbocsátok.
Már csak két… kanál.
Jó kislány!
Tehát azt a lepkét
festették Sang-tae képére.
Ko Mun-yeong
ijedtében elrohant, amint meglátta,
te pedig egyedül, kétségbeesetten
próbáltad vigasztalni.
A lepke
az anyja?
Erre jutottam, miután egész éjjel ezen rágódtam.
Igazam van.
- Ne áruld el Sang-taenek… - Ugyan!
Annyira hülye azért nem vagyok!
Kösz!
És sajnálom.
Gang-tae!
Igen?
Fogadd el!
Attól megkönnyebbülsz.
Mit fogadjak el?
Hogy gyenge vagy.
Egyáltalán nem vagy erős.
Puhány vagy.
De nemcsak te, hanem Ko Mun-yeong is.
Mindig a gyengék viselkednek keményen.
Ez tűrhetetlen!
A gyengeségetek miatt
nem tudtok hátat fordítani a gyengéknek.
Egymásra akartok támaszkodni.
Ezért vonzzák egymást a gyengék.
Úgyhogy tartsatok össze!
Fogjatok össze, puhányok!
Úgy legyőzhetetlenek lesztek.
Biztos ismered a mondást:
„Együtt fennmaradunk,
külön-külön meghalunk!”
Kim Dedzsung elnök mondta.
Li Szin Man elnök volt.
Nem Kim Dedzsung.
Ó, tényleg?
Megint tévedtem.
Öt kanál kását megevett. Ötkanálnyit.
Megetettem.
Köszönöm!
Fantasztikus vagy!
Egyébként Mun-yeong rosszat tett?
Tessék?
Folyton bocsánatot kért.
Sírt, és azt kérte, bocsássak meg neki.
Azt feleltem, hogy megbocsátok, ha megeszi a kását,
és megette.
Úgyhogy megbocsátottam.
Tényleg?
Igen, megbocsátottam neki.
Komolyan?
Egyébként
te is rosszul érzed magad?
Sang-tae!
Ölelj meg!
Gyere csak!
És…
veregesd meg a hátam!
Jól van.
Sang-tae!
Igen?
Félek.
Micsoda? Félsz?
Ez azért van, mert te vagy a fiatalabb. Az öcsi.
Megvédesz minket?
Idősebb vagyok nálatok, ezért megvédelek titeket.
Én felelek értetek.
Megkönnyebbültem.
De jó, hogy ilyen bátyám van!
Vedd fel, ha hívlak, különben megharagszom!
Jó, felveszem.
Ha Mun-yeong jobban lesz, hívj fel!
Látnia kell a házimat.
- Majd hívlak. - Jó.
- Szia! - Óvatosan hazafelé!
Jól van.
A KÉZ ÉS AZ ÖRDÖGHAL
„Egyszer volt, hol nem volt,
volt egy szép kislány,
aki tehetős családba született.
Olyan szép és tökéletes volt, mint a magnóliák.
Úgy szerette az édesanyja,
hogy megfogadta: bármit megtesz érte.
Azt mondta, még a napnak és a holdnak is bemutatja.
Amikor a kislány szilárd ételeket kezdett enni,
nagyon megörült az anyukája.
‘Drága gyermekem!
Bármilyen ételre is vágysz, tőlem megkapod.
Tátsd nagyra a szád!
Így ni!‘
Amikor járni kezdett a kislány,
az anyja folyton utána futott.
‘Kicsikém!
Majd én viszlek.
Gyere, pattanj a hátamra!‘
Úgy nevelte fel a kicsit, hogy mindent megadott neki,
amire csak szüksége volt, aztán így szólt:
‘Drága gyermekem!
Most már rám fér a pihenés.
Hoznál nekem
egy kis ennivalót?‘
Ekkor megszólalt a gyermek:
‘Nincs kezem, anya.
Sose használtam,
úgyhogy eltűnt.‘
‘Akkor hát, drága gyermekem,
nem vinnél a hátadon?
Fáj a lábam.‘
Erre így felelt a gyermek:
‘Lábam sincs, anya.
Mindig a hátadon cipeltél,
így sose léptem a földre.
De van egy óriási szám.‘
És nagyra tátotta hatalmas száját.
Az anyja dühösen felkiáltott:
‘Nem is vagy tökéletes kisbaba!
Egy haszontalan ördöghal vagy.
Csak eszel, ha etetlek.
Egyedül semmire se vagy képes. Selejt vagy.‘
Aztán az anya a messzi tengerbe vetette a lányát.
A halászok azóta is emlegetik,
hogy a kísérteties, szeles napokon gyereksírást hallanak a tengeren.
‘Anya!
Anya!
Mit vétettem?
Kérlek,
gyere el értem!
Kérlek,
gyere vissza
értem!‘”
Egyedül ez a könyved nem lett sikeres,
de nekem ez a kedvencem.
Mivel te is író vagy, biztos te is tudod,
hogy mindent, ami selejt,
ki kell dobni.
BŰNÜGYI REGÉNY A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
ÖNGYILKOS MERÉNYLŐ
Rég beszéltünk utoljára.
Tartozom önnek, tudom.
Szeretnék törleszteni.
Adok valamit, amiről írhat. Már épp ideje.
Lee úr!
Óriási baj van!
Lee úr!
Lee Sang-in!
Sang-in!
Jaj, Mun-yeong!
Mi van?
Mi történt?
HAMAROSAN MEGJELENIK A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
A francba! Mi a fene folyik itt?
A SANGSANGESANG KIADÓ KIADJA A 10. KÖTETET
Most mit tegyünk?
Mindenki engem hívogat, hogy tényleg kiadjuk-e
a sorozat utolsó kötetét.
Ki cikkezett erről először?
A lap, amibe az Öngyilkos Merénylő ír.
Öngyilkos Merénylő?
A kritikus, akit Mun-yeong lelökött a lépcsőn?
Jó, vegye fel a telefont!
Mondja azt, hogy igaz!
Elment az esze?
Börtönbe kerül, ha hazugságon kapják!
Ne kavarjon ekkora zűrt!
Bízza csak rám, és tegye, amit mondok!
Elmegyek Mun-yeonghoz.
A fenébe! Ez őrület, Mun-yeong!
Várlak,
anya!
A SANGSANGESANG KIADÓ KIADJA A 10. KÖTETET
LEE ÚR
Halló!
Olvastam a cikket.
Nahát!
Halló, igen?
Jó napot!
Hogy van?
Nagyszerűen.
Ma nagyon szép, Park asszony!
Mintha… más ember lenne.
Igazán?
Biztos rám se ismert.
Tényleg nem.
Így igaz. Ma más ember vagyok.
AZ ÖCSÉM
SANG-TAE
Mégis… miért?
Mi ez az eszement cikk? Mit képzeltél?
Miért okozol bajt?
Tudod,
hogy nem tudok türelmesen várni.
Pontosan tudom,
mivel provokáljam anyámat,
hogy idejöjjön.
Kérlek, Mun-yeong!
Gang-tae nem tudja
elkapni a lepkét,
ugyanis
gyáva.
Nekem kell megtennem.
Igen, igazad van.
Do Hui-jae megkeresett.
- Hogy vigyem el neki a kéziratot. - Hová?
Egyedül megyek. Te maradj itt…
Nem, engem akar.
Hol találkoztok?
- Mun-yeong! - Hol találkoztok?
Sang-tae!
SANG-TAE
- Hol vagy… - Moon úr!
Maga folyton a bátyját keresi.
Sang-tae!
Ha bántja,
azt sose bocsátom meg.
Csak a rossztevőknek kell megbocsátás.
Én semmi rosszat nem tettem.
Hol találkozzunk?
Az elátkozott kastélyban.
Biztosan meglesz egyedül?
Igen.
Kérem, vigye messzire
Mun-yeongot!
Amilyen messzire csak tudja.
Hol van a találkahely?
Tessék?
Mindjárt odaérünk.
Hol találkozol vele?
Állj meg!
Állj meg, de rögtön!
Ez egyszer hallgass rám, kérlek!
Nem mehetsz oda.
- Állj meg! Rajta! - Mun-yeong!
Gang-tae egyedül van ott!
- Azonnal húzódj le! - Ne csináld ezt!
- Állj meg! - Mun-yeong!
Húzódj le, de rögtön!
Mun-yeong!
Sang-tae!
Ne színlelj!
Ne játszd, hogy nem fáj!
Előttem fogod csinálni.
Nem csak Sang-tae előtt.
Miért olyan kedves
velem mindenki?
Fogjuk fel egy rémálomnak!
Sikerülni fog.
Műalkotásnak…
tartja a lányát?
Maga miatt nem hallgat rám!
Adja fel!
Hiába is álmodozott róla, ezt a sztorit
nem fogja elcseszni!
A feliratot fordította: Nemesi Nikoletta