EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Ko Mun-yeong.
Släpp mig.
Snälla. Vi kan väl prata…
Den hade tre par vingar.
Den muterade fjärilen
är unik.
Det är fjärilsbroschen som mamma designade.
Men vad gör fjärilen
i Sang-taes väggmålning?
Nej.
Det är inte som du tror.
Du borde ha sagt det när jag först frågade.
Jag flyr inte.
Så sluta följa efter mig.
Jag behöver tid att tänka.
Vi pratar senare.
Herr Lee.
Kan du titta till Mun-yeong?
Jag berättar detaljerna personligen.
Gör mig en tjänst.
Hallå?
Här borta.
Han gick under diskhon och vägrar komma ut.
Vad är det för fel på honom?
Vad… Vad gör mamman
och fjärilsungen här?
Vad gör de i min väggmålning?
Nån har ritat dem.
Nej, det är inte bra.
Sang-tae.
Kom ut.
Fjärilen som dödade min mamma följde efter mig.
Den följde efter mig.
Den kom hela vägen hit. Åh, nej.
Det är inte en mamma
och en fjärilsunge.
Det är en muterad fjäril med tre par vingar.
"En muterad fjäril"?
Så det är inte fjärilen jag såg?
Nej.
Det är mutantfjärilar, men de är ganska vanliga.
Jag såg några i trädgården.
Jag såg aldrig nån.
Det är nog för att du är rädd för fjärilar.
Nån måste ha lagt till den i väggmålningen
för den är intressant och unik.
Varför skulle nån göra så med min väggmålning?
Vad oförskämt.
Eller hur?
Jag ska ta fast personen och lära den en läxa.
Kom ut nu.
Är det en annan fjäril?
Sang-tae.
Du lovade mig
att du inte kommer fly
även om fjärilen dyker upp.
Ja, jag lovade.
Ett löfte kan man inte ta så lätt på,
så jag kommer inte att fly.
Men varje gång jag ser en fjäril får jag huvudvärk.
Om du hjälper mig kan jag övervinna det.
Okej, det ska jag.
Du är fantastisk.
Sang-tae.
På grund av dig kan inte din bror jobba,
och jag kan inte laga lunch.
Du stör alla.
Okej. Förlåt.
Kan du ta hand om min bror i dag?
En ursäkt räcker inte.
Jag vill att du stannar här och är min assistent för dagen.
Här.
Kan du betala mig?
Det beror på hur hårt du jobbar.
Beror det på igen?
Jag måste lägga ner väskan innan jag tar på mig det här.
-Kära nån. Ta av den. -Kära nån.
Kära nån.
-Ska vi ta bort den? -Ja.
Vad gör ni där?
Det var tydligen inte Sang-tae som målade den.
Han skrek att han ville bli av med den, så vi tänkte ta bort den.
Ja, ni borde göra det för honom.
KAPITEL 14 HANDEN, MARULKEN
DIREKTÖRENS KONTOR
Jag såg också fjärilen.
Nån måste ha gjort det som ett skämt när jag var på affärsresa.
Vi kollar vem det var.
Va? Vad gör fröken Park där?
Du borde läsa hennes böcker om du har tid.
Nej, jag kan inte relatera till berättelserna.
Jag gillar grymma och dumma kärlekshistorier eller skräckromaner.
Gillar han mamman? Doolys mamma.
Jag gav den till Sang-tae.
Sang-tae och jag har kommit varandra nära.
Åkte ni tre på en campingtur?
Min dotter…
Efter allt hon har gått igenom
växte fröken Ko upp rätt bra.
Vart tog den vägen? Jag är säker på att den var här.
Vart tog den vägen?
Den var säkert här.
Den var här.
Dö.
Dö, ditt… Ditt monster.
Du kommer
att bli som din mor.
Min mamma
blev mördad.
Den där fjärilen…
Fjärilen dödade min mamma.
Jag älskar dig, min dotter.
Du är mitt andra jag.
Jag är så ledsen.
Jag kan inte ens titta på dig nu. Förlåt.
Hon var precis framför mig,
men jag anade inget.
Jag lät den kvinnan ta hand om Sang-tae…
…och tackade henne för det.
Allt är mitt fel. Klandra inte dig själv.
Nu när vi vet vem Do Hui-jae är
borde vi fokusera på att hitta henne snarast.
Jag ber polisen att börja utreda.
Du behöver inte jobba på ett tag.
Stanna med din bror och fröken Ko.
Men varför stannade hon på sjukhuset så länge
när det finns övervakningskameror överallt?
Jag hade så kul.
Herr Ko.
Jag…
…har inte längre
…nåt att ångra i livet.
Ångrar du inget?
Du sa att du älskade mig.
Hur kan du säga så när du sa att du älskade mig?
Du dödade kvinnan du älskade.
Så du har ingen rätt att dö i frid, älskling.
Har du inget att säga mig?
Det har gått 20 år.
Jag har väntat i 20 år.
Vad synd.
Vet du…
…varför jag lät dig leva?
Att se dig leva ditt liv i smärta så länge…
…och att se dig dö så olyckligt…
…var så uppiggande.
Det har varit så jobbigt.
Det finns övervakningskameror överallt.
Och O Ji-wang, den sluga mannen, är väldigt kvicktänkt.
Så jag måste säga
att det var spännande.
Nej.
Nej…
Gör inget
mot Mun-yeong.
Menar du vår vackra dotter?
Visst växte hon upp så bra?
Du har ingen aning om
hur jag verkligen försökte ta hand om henne.
Du sa att du ville dö.
Låt mig hjälpa dig.
Släpp mig, din jävel! Jag ska döda er alla!
Släpp!
Du borde bevisa
att du inte är en fegis.
Jag ansträngde mig för att hon skulle bli perfekt.
Men jag gillar inte
hur hon beter sig nu.
Vet du vad man måste göra för att få barn att lyda?
De blir extremt lydiga
när man tar bort det som gör dem lyckligast.
Nej… Snälla…
Hej då.
Nej…
Mun-yeong…
Mun-yeong.
-Vad vill du? -Va?
Jag undrar bara om du är okej.
Jag är aldrig okej.
Kom du springande hit för att fråga mig det?
Nej, inte direkt.
Jag ville veta hur det går med din nya bok,
så jag tittade förbi.
Jag skickade manuset till dig i morse.
Jaså?
Otroligt att du redan är klar med utkastet. Du är fantastisk.
Man får saker gjorda snabbt när man koncentrerar sig.
Vad tycker du? Är den rolig?
Är det ett mästerverk?
Alla mina verk är mästerverk.
Ja, precis.
Du borde gå.
Jag var uppe hela natten, så jag är trött. Jag ska ta en tupplur.
Okej. Du var jätteduktig.
Sov lite. Jag går nu.
Hej.
Jösses.
Nej, hon är inte alls okej. Det verkar illa.
Hon har aldrig tittat på mig med ett leende.
Det här känns inte bra.
Jag väntar här.
Kom hit och berätta vad som hände.
Okej.
Jag kommer strax.
Gang-tae.
Jag tjänade 30 000 won i dag för att jag jobbade deltid.
Nej, det här är mitt mellanmål.
Här. Det är din veckopeng. Det är 10 000 won.
Och här är 10 000 won till Mun-yeong.
De här är mina.
Det är okej. Du kan ta allt.
Vill du inte ha veckopeng?
Sang-tae, låt mig skjutsa dig.
Kan du bo i takvåningen ett tag?
Alldeles ensam? Varför?
Har ni bråkat?
Du och Mun-yeong har bråkat igen, eller hur?
Ja.
Jag gjorde ett misstag.
Hon är jättearg.
Jag måste be henne om förlåtelse.
Jag sa ju åt er att inte bråka.
Sa jag inte att det är bättre att kyssas än att bråka?
Jag ringer när vi är sams.
Nu går vi.
Säg bara att du är ledsen.
Var artig. Du måste vara artig.
Om du är artig får du inte lika mycket skäll.
Okej.
FÖRSTA VÅNINGENS SKÖTERSKEEXPEDITION
Jag undrar vem som ritade fjärilen på väggen.
Herr O.
När kommer fröken Park tillbaka från sin semester?
Förhoppningsvis aldrig.
Hon tog fem dagar ledigt.
Tror ni inte att hon är utbränd
på grund av det som hände med Ko Dae-hwan?
Jag vet inte.
Jösses, vad konstigt.
FÖRSTA VÅNINGENS LOBBY
Var är övervakningsfilmen från trappan i lobbyn?
Jag var tvungen att skicka videofilen, så jag flyttade den till ett USB-minne.
-Vem är den till? -Det behöver du inte veta.
Fröken Nam, kan vi prata?
Okej.
Lämna in hennes avskedsansökan?
Varför? Är fröken Park sjuk?
Du får snart veta varför.
Jag vet att det blir svårt,
men jag vill att du övervakar sjuksköterskorna
eftersom du har jobbat här längst.
Se till att patienterna inte blir upprörda av det här.
Okej.
Jösses.
Tack.
Direktör O.
Ja?
Om nåt besvärar dig,
borde du dricka och prata med min mamma som du gjorde förr.
Håll det inte för dig själv.
Jag gör det så mycket jag vill
när jag blir arbetslös.
"Arbetslös"?
Tänker han gå i pension?
Jag kan inte tro det.
Hur kan det finnas en sån olycksalig relation?
Tycker du att vi är olycksaliga?
Vad skulle du annars kalla det här?
Säg inte att du tänker stanna hos Mun-yeong
även efter du fått reda på vad som hände.
Det ska jag.
Mun-yeong är…
Hon är bara Ko Mun-yeong för mig.
Inte Do Hui-jaes dotter.
Do Hui-jae
föddes i en prestigefull läkarfamilj.
Men av nån anledning
hoppade hon av läkarlinjen tredje året
och tog upp pennan istället för skalpellen.
Efter att hon gift sig bröt hon med alla i familjen,
stannade i slottet och bara skrev.
Jösses. Jag har känt Mun-yeong i tio år.
Men det här är allt jag vet.
Hon hade en hemsk barndom,
men folk från bokförlag besvärade henne
dag och natt.
De ville ha förlagsrättigheter för den sista boken
i serien som hennes mor skrev,
Mordet på häxan från väst.
De var som skadedjur.
Vad hände med den sista boken?
Den publicerades aldrig.
Det sista utkastet bara försvann.
Mun-yeong.
Dödade verkligen…
…min mamma…
…din mor?
Fjärilen som plågade din bror hela livet
och gjorde ditt liv eländigt…
Var det verkligen min mamma?
Det är väl inte sant?
Jag har fel, eller hur?
Det kan inte vara sant.
Hur länge har du vetat?
Jag fick nyligen veta.
Mun-yeong.
Lyssna noga.
Du är inte som din mamma.
Vad som än händer,
lämnar jag dig inte.
För mig
är du bara Ko Mun-yeong, tjejen jag gillat
ända sen jag var liten.
Hycklare.
Jösses, den sluga räven ignorerar mina samtal.
Jae-su, ät lite snabbnudlar.
Sang-tae.
Är du säker på att Gang-tae skickade hit dig
för att Ko Mun-yeong är arg på honom?
Det låter som en stor, fet lögn.
Det löskokta ägget är till dig, det hårdkokta är till mig.
Det känns som att de skickade hit dig
så att de kan göra intima och romantiska saker
medan du är borta.
Jae-su.
Eller hur? Håller du med?
Hon såg ledsen ut. Det var ett sorgligt uttryck.
Va?
Mun-yeongs ansikte…
Hennes ansiktsuttryck…
Hon var rädd.
Hon var ledsen.
Varför?
Varför såg hon ut så?
Vad gör du här?
Ju-ri bad mig titta till dig.
Hon sa att du verkar gå igenom nåt.
Herregud.
Hon måste ha lärt sig en del under sitt arbete på psykiatrin.
Vad är det? Ska du verkligen gå i pension?
En del av mig vill det, och en del av mig känner att jag blir ombedd.
Jag kan inte göra nåt efter att ha blivit förråd
av nån jag litade på.
Du säger att du inte kan göra nåt, men du verkar må bra.
Vad hände?
Jag trodde att jag visste allt.
Jag behöll fröken Ko och Sang-tae här,
och tänkte att det här stället
kommer hjälpa dem att läka och bli bättre.
Men det skadade dem bara.
Vad ska jag göra, Sun-deok?
Jag tycker synd om dem.
Jösses, jag borde veta bättre i den här åldern.
Vuxna kan inte alltid ha rätt.
Vi gör misstag tills vi dör.
Man kan inte alltid rädda folk bara för att man är läkare.
Du är inte Jesus Kristus.
"Det är okej att inte må bra."
Det står det där.
Sun-deok.
Vill du bli nästa direktör?
Herregud. Nästa direktör, fan heller.
-Jag är hemma. -Hej, välkommen hem.
Vi äter risbollar till middag i kväll.
Det låter toppen.
Gör ni risbollar som volontärarbete eller nåt?
Varför så många?
När vi är klara lägger vi dem i frysen.
Mikra dem när du blir hungrig.
Det är bäst när man inte orkar laga mat.
Jag måste leverera de här till fröken Ko i morgon.
Va? Varför ska du åka dit?
Jag hörde att Sang-tae ska bo i takvåningen ett tag.
Det betyder såklart
att nåt pågår mellan Gang-tae och Mun-yeong.
Jag tror att de hoppar över måltider.
Jag vet inte vad som pågår,
men när man har det svårt
är det mat som får en att fortsätta, inte ens mentalitet.
Frun…
Jag… Jag respekterar dig så mycket. Jag älskar dig verkligen.
Vad är det med honom?
Ät din mat, gråt,
eller säg att du gillar henne. Gör en sak bara.
Det är utsökt.
Här.
Kan vi prata när du har ätit klart?
Visst, självklart.
Får jag komma in?
Ja.
Slå dig ner.
Okej.
Jösses, jag börjar bli nervös av nån anledning.
Ja, sätt dig.
Vad ville du prata om?
Kommer det att ordna sig?
Ursäkta? Vad menar du?
Tja,
det var konstigt att lämna sjukhuset så där i morse.
Jag ringer, men ingen svarar.
Jag är bara orolig.
Vet du vad som pågår?
Du behöver inte vara orolig.
Hur kan jag inte oroa mig?
Ju-ri.
Nu räcker det.
-Ursäkta? -Hur länge till
tänker du fortsätta prata om Moon Gang-tae?
Jag menar, jag fattar.
Inte ens jag kan låta bli att oroa mig för honom,
och mitt hjärta värker för honom.
Nej.
Jag menar Mun-yeong.
Jag kan inte sluta oroa mig för henne.
Jag gillar dig.
Ja. Ärligt talat gillar jag
också…
…Mun-yeong.
Jösses, vad fint.
Vänskapen mellan er två är…
Jösses. Det jag åt förut ger mig en orolig mage.
Ursäkta mig.
Vila lite.
Är allt okej?
Ring mig om du är uttråkad.
JU-RI
Jag var förkrossad,
precis som du är nu.
Jag förnekade det eftersom jag inte ville tro det.
"Varför händer såna här grejer…
…bara mig?"
Jag avskydde det.
Men det spelar ingen roll.
När jag ser dig…
…le mot mig…
…glömmer jag allt annat.
Fjärilen…
…och även min mamma.
Jag glömmer allt…
…förutom oss två.
Du förstår, Mun-yeong…
Du gjorde inget fel.
Det gäller oss alla.
Vi gjorde inget fel.
OK PSYKIATRISKA SJUKHUS
Vill du ta en drink med mig? Det var ett tag sen.
Nej, jag vill inte dricka med en gamling.
Måste du vara så oförskämd mot din far?
Vad händer? Vad är det med dig?
Vi umgås aldrig.
Sen när bryr du dig om mig?
När jag bad dig att umgås med mig,
umgicks du bara med patienterna.
Jag försummar dem som står mig nära.
Ha lite överseende.
Vad vill du ha? Soju eller öl?
Makgeolli.
Visst, det blir bra.
Cha-yong.
Förlåt.
Jag har nåt
Att säga till dig
Jag har nåt
Att säga till dig i kväll
Jag ska ge
Dig allt
Jag ska ge dig
Mitt hjärta fullt av kärlek
Om det är för dig
Finns det inget jag inte kan göra
Jag ska visa dig stjärnorna
Så att du kan hålla dem i dina händer
Jag har nåt
Att ge dig
Jag har nåt
Att ge dig i kväll
Jae-su tar kål på mig.
Han har snarkat oavbrutet. Så högt!
Jösses.
Va?
Inga samtal?
Har de inte blivit sams än?
De måste bli sams snart så att jag kan åka hem.
KO MUN-YEONG
Numret du har ringt kan inte nås…
Jösses, borde jag bara åka förbi henne?
Ju-ri, jag ska beställa kaffe.
-Vill du också ha? -Jag vill ha iskaffe.
Jag tar en latte.
Okej.
En iskaffe och en latte.
Klart.
Jag har inte sett herr Moon sen i går.
Han tog lite ledigt.
Va?
Helt plötsligt?
-Jaså? -Varför undrar du?
På grund av det som hände för ett tag sen
vill jag bjuda honom på en god måltid.
Du kan göra det när han är tillbaka.
Förresten, har nån ringt mig?
Vem?
Din far?
Ja.
Vad ska vi göra om han ringer?
Tja…
Jag ska prata med honom.
-Okej, uppfattat. -Tack.
Ha en bra dag.
Jösses.
Jag hoppas att hon inte tänker donera sin lever till honom.
Vem vet?
Förresten, varför bad herr Moon plötsligt om ledigt?
Ko Mun-yeong.
Släpp in mig.
Några konstiga saker
har hänt med din far.
Det var så jag fick veta.
Det faktum att din mor
lever.
Park Ok-ran.
Är den patienten min mamma?
Var det därför
du kom till mig den kvällen?
Nej.
Det är
sjuksköterskan på sjukhuset.
Va?
Park Haeng-ja.
I går…
…ritade hon fjärilen på målningen
och försvann.
Det kan inte stämma.
Är den kvinnan min mamma?
Nästan 20 år har gått,
men även om hon hade plastikopererat ansiktet,
hade jag känt igen henne.
Både din far
och direktör O
har känt henne så länge,
men hade ingen aning.
Fröken Ko Mun-yeong.
Direktören vill tala med patientens förmyndare.
Inte en chans.
Fjärilsbroschen i källaren är också borta.
Jag vet att den var där.
Det betyder att mamma var här.
Hon har iakttagit pappa
och oss på nära håll.
Hon har hållit koll på allt.
Försvinn! Lämna huset omedelbart.
Försvinn! Nu!
Ko Mun-yeong.
Jag lämnar dig aldrig när du är här ensam.
Jag lovade att skydda dig.
Nej, du kan inte skydda mig.
Så gå och skydda din bror. Snälla!
Försvinn! Snälla!
Försvinn!
Snälla, spring…
Hur är det möjligt…
Snälla, jag ber dig.
Snälla.
Hej, det är… Det är jag, din bror.
Är Mun-yeong okej?
Är hon fortfarande arg på dig?
Har ni inte blivit sams än?
Mun-yeong
mår inte bra.
Mår hon inte bra?
Vad är det med henne? Är hon sjuk?
När man har ont i kroppen gråter man.
Men om hjärtat värker gnäller man som en hund när man sover.
Gnäller hon?
Ja.
Jag hör gnällandet.
Åh, nej. Vad ska vi göra?
Har hon inte släppts från kopplet?
Du kan… Du kan klippa av det.
-Sang-tae. -Ja?
Sang-tae.
Hördu.
Är du… Gråter du?
Nej.
Jag är okej.
Hon klarar sig,
så oroa dig inte.
Jag levererar…
Jag… Jag går.
Vill du det?
Men du sa att du inte får gå dit tills Gang-tae ringer dig.
Precis. Du behöver inte följa med.
Jag åker med Seung-jae. Vi är strax tillbaka.
Jag måste jobba.
Nej, jag måste åka dit.
Fröken Kang, vet du hur man gör gröt?
Som folk äter när de är sjuka?
Gröt? Varför?
-Hoppas kaffet smakar. -Tack.
Tack.
Tack för kaffet.
Varför har jag inte sett herr Moon på ett par dagar?
-Han tog lite ledigt. -Jag förstår.
Jag ville skryta om de här för honom.
Jösses, fröken Lee A-reum är så söt.
Mår hon bra i USA?
Jag vill bli utskriven så att jag kan träffa henne.
Meddela mig när herr Moon är tillbaka.
Herr Moon är så populär bland alla patienter.
Eller hur? Ju-ri var också kär i honom.
Ursäkta. Vi kommer från polisen.
Vi vill prata med direktör O.
Följ med mig. Den här vägen.
Vad händer? Vad gör polisen här?
Är det på grund av fröken Park Ok-ran?
Sang-tae. Sakta ner.
Vänta. Var försiktig!
Jösses.
Sang-tae!
Varför tog du med Sang-tae? Han blir orolig.
Jag låtsas alltid tro på dina lögner,
men inte den här gången. Du kommer inte undan.
Vad menar du?
Lägg undan den. Vi drar.
Jag känner mig kvävd här.
Mun-yeong, är du sjuk?
Är du inte hungrig?
Jag tog med lite gröt.
Den är inte köpt i butik.
Fröken Kang gjorde grönsaksgröt.
Gå.
Du borde gå, Sang-tae.
Du behöver lite gröt för att bli frisk snart.
Du gillar vaktelägg, Mun-yeong.
Jag matar dig, okej?
Du mår inte bra i dag,
så det är okej att bli matad som en bebis.
Sang-tae.
Ja?
Förlåt.
Det är mitt fel.
Förlåt mig.
Förlåta dig?
Förlåt. Jag är verkligen ledsen.
Om du vill be om ursäkt måste du titta på personen och säga det.
Det är oförskämt att säga förlåt utan att ens titta på personen.
Här, ät lite.
Förlåt mig.
Okej. Jag förlåter dig om du äter det här.
Min arm börjar bli trött, Mun-yeong. Kom igen. Ät lite.
Ja! Duktig flicka.
Se på dig. Du verkar gilla det.
Jösses, vilken duktig flicka du är.
Vad sägs om tre skedar till? Bara tre till, okej?
När man är sjuk är det viktigt att tugga bra
för att kunna smälta det.
Mun-yeong, du är en duktig flicka.
Här. Bra jobbat.
Bråka inte med Gang-tae.
Ni två borde bli sams.
En kyss är bättre än ett bråk.
Okej?
Gråt inte.
Du mår visst jättedåligt, Mun-yeong.
Du måste ha mått jättedåligt.
Du ska få lite till.
Förlåt, Sang-tae.
Okej. Du åt det här,
så jag förlåter dig.
Bara två… Två skedar till.
Duktig flicka.
Så den där fjärilen
ritades på Sang-taes väggmålning.
Ko Mun-yeong
flippade ur och stack när hon såg det,
och du har försökt ta hand om henne
helt ensam och helt förtvivlad.
Är fjärilen…
…hennes mor?
Det var slutsatsen jag drog efter jag funderat hela natten.
Jag har nog rätt.
-Berätta inte för Sang-tae… -Självklart inte.
Jag är inte så dum.
Tack.
Och jag är ledsen.
Gang-tae.
Ja?
Acceptera det bara.
Då känner du dig lugnare.
Acceptera vad?
Att du är svag.
Du är inte alls stark.
Du är en riktig vekling.
Både du och den där kvinnan, Ko Mun-yeong.
Det är alltid de som är svaga som spelar tuffa.
Jag står inte ut.
Eftersom du är så svag
kan du inte bara lämna svaga människor.
Du förlitar dig på dem, och vice versa.
Därför dras veklingar till varandra som magneter.
Så håll ihop.
Ni veklingar borde hålla ihop.
Då blir ni oövervinnliga.
Du har säkert hört ordspråket:
"Enade vi stå,
söndrade vi falla."
President Kim Dae-jung sa det.
President Rhee Syng-man.
Inte president Kim Dae-jung.
Jaså?
Jag hade visst fel igen.
Hon åt fem skedar gröt. Fem skedar.
Jag matade henne.
Tack.
Du är bäst, Sang-tae.
Förresten, gjorde Mun-yeong nåt väldigt dåligt?
Va?
Hon sa förlåt hela tiden.
Hon bara grät och bad mig att förlåta henne.
Jag sa att jag skulle förlåta henne om hon åt gröten,
och det gjorde hon.
Så jag förlät henne.
Jaså?
Ja, jag förlät henne.
Gjorde du?
Förresten,
mår du också dåligt?
Sang-tae.
Ge mig en kram.
Kom hit.
Och…
…klappa mig på ryggen.
Okej.
Sang-tae.
Ja?
Jag är rädd.
Va? Är du rädd?
Det är för att du är den yngre. Lillebrodern.
Skyddar du oss?
Jag är äldre än er, så jag ska skydda er.
Jag är din beskyddare.
Jag är lättad.
Tack och lov att jag har en storebror som du.
Ignorera inte mina samtal. Jag blir jättearg.
Det ska jag inte.
Ring mig när Mun-yeong mår bättre.
Hon måste kolla min läxa.
-Jag ringer dig. -Okej.
-Hej då. -Kör försiktigt.
Okej.
HANDEN, MARULKEN
"Det var en gång
en vacker liten flicka
som föddes in i en rik familj.
Hon var lika vacker och felfri som magnolior.
Hennes mor älskade henne så mycket
att hon lovade att göra allt för sitt barn.
Hon sa att hon skulle visa henne solen och månen.
När barnet började äta fast föda
blev hennes mor överlycklig.
'Mitt rara barn.
Jag ger dig allt du vill äta.
Gapa stort.
Så här.'
När barnet började gå
sprang hennes mor snabbt dit hon var.
'Mitt rara barn.
Jag bär dig.
Kom igen. Hoppa upp på min rygg.'
Efter att ha tagit hand om barnet,
och alltid gett henne allt hon behövt, sa modern så här:
'Mitt älskade barn.
Jag behöver vila nu.
Kan du
ge mig lite mat?'
Sen talade barnet.
'Mamma, jag har inga händer.
Jag använde dem aldrig,
så de har försvunnit.'
'Mitt rara barn,
kan du då bära mig på ryggen?
Jag har ont i benen.'
Då sa barnet så här:
'Mamma, jag har inga fötter.
Du bar mig alltid på ryggen,
så jag har aldrig ens trampat på marken.
Men istället har jag en enorm mun.'
Hon öppnade sin enorma mun.
Då skrek modern av ilska.
'Du är inte mitt perfekta barn trots allt.
Du är som en värdelös marulk.
Du kan bara äta det jag ger dig.
Du kan inte göra nåt själv. Du är ett misslyckande.'
Sen slängde modern ut barnet i havet.
Ända sen dess sägs det att fiskare kan höra
ett barns skrik under läskiga, blåsiga dagar ute till havs.
'Mamma.
Mamma.
Vad gjorde jag för fel?
Snälla,
kom och hämta mig.
Snälla,
kom tillbaka
och hämta mig.'"
Den här boken var ditt enda misslyckande,
men det är min favorit av allt du har skrivit.
Eftersom du också är författare är du säkert medveten om det.
Alla misslyckanden
måste bort.
MYSTERIEDECKARE MORDET PÅ HÄXAN FRÅN VÄST
SJÄLVMORDSBOMBAREN
Det var ett tag sen.
Jag är skyldig dig en tjänst.
Jag vill återgälda dig.
Du ska få nåt att skriva om. Det var för länge sen.
Herr Lee!
Vi har ett stort problem!
Herr Lee!
Lee Sang-in!
Sang-in!
Du, Mun-yeong.
Vad är det?
Va?
MORDET PÅ HÄXAN FRÅN VÄST SLÄPPS SNART
Fan också. Vad är det som pågår?
SANGSANGESANG PUBLICERAR MORDET PÅ HÄXAN FRÅN VÄST 10
Vad ska vi göra?
Alla ringer för att fråga om vi faktiskt ska publicera
seriens sista bok.
Vem publicerade den första artikeln?
Tidningsbolaget som Självmordsbombaren jobbar för.
Självmordsbombaren?
Kritikern som Mun-yeong knuffade nedför trappan?
Okej, svara bara.
Säg till alla att det är sant.
Har du tappat förståndet?
Du hamnar i fängelse om du åker dit för att du ljuger.
Ställ inte till med nåt nu.
Jag tar hand om allt, så gör som jag säger.
Jag åker till Mun-yeong.
Fan också. Det här är galet, Mun-yeong!
Kom till mig.
Mamma.
SANGSANGESANG PUBLICERAR MORDET PÅ HÄXAN FRÅN VÄST 10
HERR LEE
Hej.
Jag läste artikeln.
Jösses.
Ja, hej.
Hej!
Hur har du haft det?
Ganska bra.
Fröken Park, du är så vacker i dag.
Du… Du ser ut som en annan person.
Jaså?
Du kände nog inte igen mig.
Det gjorde jag inte.
Det stämmer. Jag är en annan person i dag.
MIN BROR
SANG-TAE
Hördu, varför?
Vad är grejen med den galna artikeln? Vad tänkte du?
Varför skapa problem?
Du vet
att jag inte är typen som väntar tålmodigt.
Jag vet
hur jag kan provocera mamma
och få henne komma till mig.
Mun-yeong, snälla.
Gang-tae
kan inte fånga fjärilen
eftersom han är
en fegis.
Jag måste göra det.
Ja, du har rätt.
Do Hui-jae kontaktade mig.
-Hon bad mig ta med manuskriptet. -Vart?
Jag träffar henne ensam. Stanna här…
Nej, hon är ute efter mig.
Var ska du träffa henne?
-Mun-yeong. -Var ska du träffa henne?
Sang-tae!
SANG-TAE
-Sang-tae, var är du… -Herr Moon.
Du letar alltid efter din bror.
Sang-tae.
Sang-tae!
Om du skadar honom
förlåter jag dig inte.
Bara de som gjort nåt fel ber om förlåtelse.
Jag gjorde inget fel.
Var kan jag träffa dig?
Det förbannade slottet.
Klarar du dig på egen hand?
Ja.
Snälla, ta Mun-yeong
nånstans långt bort.
Ta henne så långt du kan.
Var ska du träffa henne?
Va?
Vi är nästan framme.
Var ska du träffa henne?
Stanna bilen.
Stanna bilen, sa jag. Nu!
Mun-yeong, lyssna på mig den här gången.
Du får inte gå dit.
-Stanna bilen. Stanna, sa jag! -Mun-yeong!
Gang-tae är ensam där.
Han är helt ensam där!
-Stanna. Nu. -Mun-yeong, gör inte så här.
-Stanna, sa jag! -Mun-yeong!
Stanna! Nu!
Mun-yeong!
Ko Mun-yeong!
Sang-tae.
Sang-tae!
Sang-tae.
Sluta låtsas.
Sluta låtsas att det inte gör ont.
Du ska göra det
framför mig. Inte bara Sang-tae.
Varför är alla
så snälla mot mig?
Vi ser det som en mardröm.
Jag kan göra det.
Är din dotter
ett konstverk för dig?
Hon lyssnar inte på mig på grund av dig!
Ge upp.
Det galna slutet du drömmer om
kommer aldrig.
Undertexter: Sara Terho