A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
El kellene mennem… Most.
Milyen különös!
Ko kisasszony kérte, hogy jöjjek át önnel,
de ő nincs itt.
Mun-yeong?
Mun-yeong…
Vajon kibékült már Gang-taevel?
Vajon kibékültek…
Akkor változtatnom kell a tervemen.
Viccesebb lesz, ha nemcsak önt altatom el, hanem Mun-yeongot is.
Biztos csókolóztak…
Jaj, de édi!
Ne érjen hozzá! Ne érjen a hajamhoz!
Ne érjen a hajamhoz!
Ne… Ne érjen a hajamhoz!
Te jó ég!
Most mit tegyek…
Jaj!
AZ ÖCSÉM
SANG-TAE
- Hol vagy… - Moon úr!
Maga folyton a bátyját keresi.
Sang-tae!
Hol találkozzunk?
Az elátkozott kastélyban.
15. FEJEZET: A KÉT FIVÉR MESÉJE
Sang-tae!
Miért így néz rám?
Mintha szét akarna tépni.
Ez tetszik.
Mit csinált Sang-taevel?
Ne aggódjon, nem öltem meg!
Nyugtatót adtam neki, hamarosan felébred.
De nagy kár,
hogy Mun-yeong nincs itt!
Kíváncsi voltam, melyiküket választaná.
- Elbújtatta valahová? - Miért csinálja ezt?
Miért teszi ezt velünk?
Mert maga elrontotta a lányomat.
- Tessék? - Tökéletes műalkotás volt,
de az ön hatására megváltozott.
Műalkotásnak…
tartja a lányát?
Nem hasonlítok rá, ugye?
Ezért műttettem meg magam,
de tőlem örökölte az arcvonásait.
Az arcát, a testét, a haját, még a lelkét is.
Én mintáztam meg. Én alkottam őt. Az én műalkotásom.
Mun-yeong nem a magáé.
Ember, nem műalkotás.
Egy emberi lény!
A fenébe!
Maga miatt nem hallgat rám!
Mindent, ami selejt, ki kell dobni.
De nem szeretném,
mert sok munkám van benne.
Inkább adok önnek egy esélyt.
A bátyjával együtt tűnjön el!
Menjen messzire Mun-yeongtól!
Nem.
Soha.
Tudtam, hogy ezt mondja.
Akkor kap egy másik lehetőséget.
Öljön meg!
Ha megöl, azzal bosszút állhat.
Mikor a lányom meglátja,
hogy megölt, újra önmagára talál.
És örökre balvégzetű lesz a kapcsolatuk.
Szóval
ilyen végkifejletet
szánt nekünk?
Így van!
Mindenki happy lesz!
Happy endet mindenkinek!
Adja fel!
Micsoda?
Hiába is álmodozott róla, ezt a sztorit
nem fogja elcseszni.
- Mert én sosem… - Jaj!
…mondok le Mun-yeongról.
Annak dacára sem, hogy miatta halt meg az anyja?
Elmeséljem a sztorit? Nagyon érdekes.
Itt találkoztam először az anyjával.
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA
Elnézést!
Jó napot!
A munkaközvetítő iroda küldött…
Jó, akkor végezze el a munkát!
Igen, asszonyom!
Köszönöm!
Szia, hát te meg mit csinálsz ott?
Törött szárnyú madár nem tud elrepülni.
Tessék?
Megöljem, ugye?
Azt mondta, hogy mivel a madár nem tud elrepülni,
jobb lenne megölni.
Büszke vagyok rá.
Nos…
az idősebb fiam intézetbe jár.
Elnézést!
Igen?
Köszönöm a munkáját!
Hát jó.
Anya…
Ennyi?
Ezért
ölte meg?
Amiatt,
amit mondott?
Ezért ölte meg az anyámat?
Úgy beszélt, mintha őrült lenne a lányom.
Hogy merészelte?
Ez az, öljön meg!
Ne…
Ne gyengüljön el!
De, tudod,
azért még…
az anyám.
Jaj, maga egy gyáva nyúl!
Ezért nem szeretem én a gyávákat.
De Mun-yeong és én különbözünk maguktól.
Érti?
Elég a baromságaidból!
Hát itt vagy!
Hiábavaló tagadni,
hisz egy vér csörgedezik az ereinkben.
Nem.
Én nem vagyok olyan szörnyeteg, mint te!
Még ha meg is jelenik a lepke,
ne öld meg!
Ne tedd!
Megígérted
nekem.
Hogy nem teszed ezt.
Gang-tae!
Mi a bajod?
Ébresztő!
Gang-tae!
Térj magadhoz!
Gang-tae!
Azt hitted, elmenekülhetsz előlem, ha levágod a hajad?
Ébresztő!
Kérlek, térj magadhoz, Gang-tae…
Figyelmeztettelek!
Hallgatnod kellett volna anyádra!
Lányom, kicsikém!
Ne bántsa a testvéreimet!
A VILÁG LEGJOBB MESÉI
Nahát, köszönöm!
RENDŐRSÉG
Te jó ég!
Úgy látom, valaki alaposan a fejére koppintott.
Ne örüljön annyira! Én nyertem.
Ők ketten nem tudnak együtt maradni.
Ezt elintéztem.
Azt még nem tudhatjuk.
Téved.
Az emberek
túlontúl is gyengék.
Ezért szenvednek, mint a maga páciensei.
Haeng-ja!
Az emberek azért tartanak össze, mert gyengék.
Így támaszkodunk egymásra.
Ettől vagyunk emberiek.
Ön az lesz valaha is?
Indulás!
Mit művelt Park Ok-rannal?
Ja, azzal a nővel!
Pompás színésznő volt.
Hajnalban sétáljon végig a folyosón,
és közben énekelje az „Ó, te drága Klementinát”!
Menjen el este Do Hui-jae kastélyához,
és kívánjon Mun-yeongnak boldog születésnapot!
Boldog szülinapot!
Menjen a dolgozószobába,
és hagyja az íróasztalon a lepkés borítékot!
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA 9.
Park Ok-ran asszony!
Véget ért a show, így hát távozott a színről.
Talán másutt, más műsorban szerepel.
Itt az ideje, hogy ön is távozzon a színről.
Induljanak!
Tényleg csak alszik?
Felébred majd, ugye?
Miért?
Ha nem ébred fel,
maga is megöli magát, mint Rómeó?
Lehet, hogy így marad?
Elájult, mert nagy adag lorazepámot kapott.
De beadtam neki valamit, pár óra múlva felébred.
Ne aggódjon annyit!
Jól van? Jól van a kisöcsém?
Igen. Csak alszik, szóval ne aggódjon annyit!
A főnővér borzasztó. Borzasztó ember.
Bántani akarta a testvéreimet, és hazudott nekem.
Még a fejem hátulját is meg akarta érinteni.
Jó, hogy móresre tanította!
Életeket mentett, Sang-tae.
Nagyon büszke vagyok magára.
Én mentettem meg őket. Én.
Én mentettem meg őket. Igen. Megmentettem az életüket.
Mindig
miattam esik bajod.
Sajnálom!
Hiábavaló tagadni,
hisz egy vér csörgedezik az ereinkben.
Ha velem maradsz,
borzalmas lesz az életed.
Sajnálom!
- Vedd fel, kérlek! - A hívott szám nem…
Jaj, ez őrjítő!
Miért nem veszi fel senki? És ha szörnyűség történt?
A fenébe! Ez megőrjít.
Nézze! Épp kikérdezném. Mi ez az attitűd?
Nagyon sajnálom.
Egy ismerősöm veszélyben van.
Egy perc türelmet!
Még maga beszél?
Elég, ha maga miatt aggódik!
Átlépte a felezővonalat, és szabálytalanul fordult meg.
Amikor leintették,
gázt adott, és majdnem elütött egy szarvast!
Elég ebből!
Kit izgat most az a hülye szarvas?
Életveszélyben van valaki!
- Lee úr! - Jó napot, Seung-jae!
Mi történt?
Ju-ri!
Szabálytalan fordulás, gyorshajtás,
menekülés, és majdnem megölt egy szarvast?
Mint egy titkos ügynök egy pörgős autós üldözésben.
Mi a fenét csinált egyedül?
Elég már, semmi köze hozzá!
Ju-ri, beszélhetnénk?
Gang-tae és Mun-yeong tényleg jól vannak?
Biztos benne?
Igen, Jae-su felhívott azzal,
hogy jól vannak, ne aggódjak.
Mi ez az egész?
Ju-ri!
Azt hiszem, bizonyos emberek nem tudnak normális életet élni.
Mintha egy alattomos isten mindenféle csapást zúdítana rájuk.
Nagyon sajnálom őket, és bosszant,
sőt dühít a helyzet.
A csapások maximális számának törvénye.
Eszerint mindannyiunknak fix mennyiségű boldogság és csapás jut.
Ha eddigi életükben csapások sújtották őket,
akkor már csak boldogság vár rájuk.
Remélem, hogy így lesz.
Pfuj, ez de nyálas volt!
Felhajtok egy pohár üdítőt.
Aztán felébredtem,
és azt láttam, hogy a főnővér húzza Mun-yeong haját,
a másik kezével meg leszúrná Gang-taet a tollal…
- Le akarta szúrni. Dühös lettél. - Igen, szóval…
Hátulról fejbe ütötted a könyvvel.
Összegezve, a bátor Sang-tae megmentette a testvéreit.
Már nyolcszor hallottam, kívülről fújom.
Jó. Büszke vagy rám, igaz?
Büszke vagy rám?
Hát persze!
Klassz vagy! Fantasztikus vagy.
- Fantasztikus. - Fantasztikus! Az vagyok!
Azért siettem ide, mert aggódtam érte.
Csipkerózsikát játszik, vagy mi? Mikor ébred már fel?
- Csók! - Mi?
Csipkerózsikát csak a herceg csókja ébresztheti fel.
Úgy ám, egy csók!
- Szóval hátulról fejbe vágtam. - Hű!
Jól aludtál?
Igen.
Sokáig alhattam.
Nagyon hosszú álmot láttam,
egy borzalmas rémálmot.
Nem álom volt.
Gyere le!
Beszélnünk kell.
Látod?
Tényleg megtörtént itt.
Mindössze pár órája.
Kérlek, térj magadhoz, Gang-te! Ébresztő!
Most már vége.
Életben vagyunk,
az anyám meg…
Letartóztatták azt a nőt.
Hamarosan kiderül az igazság.
Menj el, kérlek!
Menj el innen!
Ahogy mondtad, nem vagyok üres bádogdoboz.
Nekem is vannak érzéseim,
úgyhogy sosem feledem
a szörnyűségeket, amiket Sang-taevel átéltél miattam.
Örökre velem maradnak.
Te pedig biztosan
kínlódnál, akárhányszor meglátsz.
Nem felejtjük el.
Úrrá leszünk rajta.
Te mondtad,
hogy csak így válhatunk
fejlődő lelkű felnőtté.
Egyszerűen…
fogjuk fel egy rémálomnak!
Sikerülni fog.
Ne színlelj!
Ne játszd, hogy nem fáj!
Ne tettesd, hogy jól vagy!
Ne színleld ezt…
Előttem fogod csinálni.
Nem csak Sang-tae előtt.
És ha azt az álarcot látom rajtad,
lábujjhegyen tipegek majd körülötted.
Megfulladok tőle.
Gyötörni fog.
Nem akarok így élni.
Ezért kérem, hogy menj el.
Költözz ki holnap Sang-taevel!
Mun-yeong!
Ezt komolyan gondolod?
Igen.
Egyedül akarok élni.
Ahogy régen.
Bravó, Mun-yeong!
Szép volt!
Miért ilyen fáradt az arcuk?
Nem aludtak eleget?
- Át kellett gondolnom… - Történt valami az este.
Egészen véletlenül
nem veszekedett Ko kisasszony és Moon úr tegnap este?
Nos, Lee úr, maga tegnap este a rendőrőrsön kötött ki.
Jae-su, ön korán bezárta az éttermet,
és az írónő stúdiójába rohant.
Ezek szerint valami őrültség történt ott?
- Így volt? - Igaz ez?
Nem, dehogy!
Tényleg heves vitába keveredtek, de…
Igen, gyorsan kibékültek.
Jaj! Mun-yeong nemcsak lobbanékony, de nyűgös is.
Nehéz a kedvére tenni.
Moon úrnak biztos nem könnyű vele.
Ugyan, világos, hogy nem ismeri őt jól!
Olyan ő, mint egy kilencfarkú róka.
Mesterien veszi át az irányítást
mások fölött a csáberejével.
Figyelmeztesse az írónőt, nehogy megegye a máját a róka!
- Hát persze! - Jó?
Szerintem egymásnak rendelte őket az ég.
Kihűl a leves. Egyenek!
- Jó. - Jó.
Szerintem hazudnak.
Sang-tae!
Szia, jól vagy?
Minden rendben?
Ki… Kialudtad magad?
Hogy van a kezed? Elállt a vérzés?
Már nem fáj?
De fáj.
Úgy fáj,
mintha haldokolnék.
Jaj, ne! Akkor kórházba kell menned.
Köszönöm!
Hogy mindünket
megmentettél.
De…
miért tette ezt?
A főnővér kedves ember volt.
Miért tett ilyen rosszat?
Az a nő
szörnyű ember volt.
Csak megjátszotta, hogy kedves.
Azt mondta,
nem bírja elviselni, ha mások boldogok.
A Nyugati Boszorkány-os könyvben
van egy ilyen történet.
A női sorozatgyilkos boldog embereket gyilkol.
Ő a Nyugati Boszorkány.
Te is olvastad a könyvet?
Igen. Valaki az intézetben hagyta, úgyhogy elkezdtem elolvasni.
De nem olvastam ki. Csak a 63. oldalig.
De unalmas. Nagyon unalmas.
Értem.
Unalmas, ne olvasd el!
A főnővér ugyanolyan szörnyű, mint a Nyugati Boszorkány?
Igen.
De tőle kaptam Dooly anyukáját.
Akkor
most mit tegyek Dooly anyukájával?
Kifelé kidobom a szemétbe.
Oké, dobd ki!
Ne, ne dobd ki!
Miért ne? Rossz ember adta. Dobjuk ki!
Ne, Dooly anyukája semmi rosszat nem tett.
Az a rossz, aki adta,
de Dooly anyukája nem az.
Ő nem tett semmi rosszat, ne dobd ki! Nem engedhetem.
Igazad van.
Ő nem tett rosszat.
Nem ő a rossz.
Nem fogom… kidobni.
Biztos megijedtél.
Sajnálom. Nem doblak ki. Semmiképp. Ezt nem hagyom.
Ébren vagy?
Készítettem levest,
majd egyél, ha megéhezel!
Megyek az intézetbe.
Sang-tae!
Ha Mun-yeong azt akarja,
hogy költözzünk el, mi lesz?
Egy család vagyunk, együtt kell élnünk.
De ha megkér, hogy költözzünk el?
Elköltözhetünk.
De vigyük magunkkal Mun-yeongot!
Miért?
Mert egyedül lenne, ha mi elmennénk.
Ha egyedül marad,
unatkozni fog.
Folyton unatkozik, és kéri, hogy játsszak vele.
De ha azt kéri,
hogy csak mi ketten költözzünk el?
Csak a holttestemen át!
Azt mondjuk: „Csak a holttestemen át!” És mi győzünk.
Csak a holttestemen át! Mi győzünk.
Csak a holttestemen át! Nem költözünk.
Csak a holttestemen át! Nem megyünk sehová.
Csak a holttestemen át! Nem költözünk.
Csak a holttestemen át!
FELMONDÓLEVÉL
Miért?
Megint egy másik kórházba menekül?
Nem.
Kicsit pihenni szeretnék.
Úgy tűnik, egyre gondoltunk.
Felmondok, hogy azt tehessem, amit akarok.
Lógjunk együtt!
Már van valakim a célra.
Legalább tegyen úgy, mintha őrlődne!
Ön
a történtek miatt lép ki?
Igazgatóként az én felelősségem, ami történt.
Nem tudtam, mi zajlik az orrom előtt,
így nem hiszem, hogy tovább tanulmányozhatom az elmét.
Akkor…
tekintse ezt az utolsó alkalomnak!
Kérhetnék egy foglalkozást?
Persze.
Mi foglalkoztatja?
Hát itt vagy!
Enned kéne valamit.
Gang-tae tojáslevest főzött. Nagyon finom.
De én jobb szeretem a rizsestálat, szóval én azt ettem.
Tényleg, hogy van a fejed?
Láttam, hogy a gonosz nő tegnap megragadta a hajadat.
Sok hajat húzott ki?
Azért akart bántani, hogy ne légy boldog.
Gonosz. Nagyon gonosz.
Na jó, megmutatom neked a házimat.
Sokat gyakoroltam az arckifejezéseket.
Megnézed?
- Sang-tae! - Igen?
A házi…
már tárgytalan.
Mi?
Nem adjuk ki a könyvet.
Mi? Miért nem? Miért nem adjuk ki?
Mert nem szeretném.
És miután Gang-tae visszaér az intézetből,
költözzetek ki innen!
Felbontom a szerződésünket.
Ha… Ha felbontod a szerződést,
triplázódik a kötbér.
Fizetek, amennyit csak kérsz.
Költözzetek ki még ma!
Csak a holttestemen át!
A holttestemen át! Nem izgat.
Úgy ám! Mindegy, mit mondasz.
Csak a holttestemen át!
A holttestemen át! Én győzök.
Kizárt, hogy kiköltözzek. Csak a holttestemen át!
Őszintén,
nem hiszem, hogy bírni fogom.
Do Hui-jae…
Amiket az a nő mondott,
az arca, és amit tett…
Amikor ezekre gondolok,
anyára, akit könyörtelenül megölt,
és a bátyámra, aki a rejtekéből látta…
Nem tudom kiverni a fejemből,
és nem kapok levegőt.
De ennek ellenére is
hazudtam Mun-yeongnak.
Azt mondtam, hogy fel tudom dolgozni.
De…
Mun-yeong
nem veszi ezt be.
Az együttlét szenvedést okoz önöknek.
De ha különválnak, az ugyanolyan rossz lesz.
Ha mindkét választás keserves,
nem jobb együtt szenvedni?
Legyen őszinte!
Biztos meg akarta ölni Do Hui-jaet, mikor egyedül voltak.
Ez az, öljön meg!
- Igen. - Miért nem ölte meg?
Mert
Mun-yeongra gondoltam.
Ez az, pontosan!
Az, aki miatt szenved,
a megmentője is lehet.
Maga szinte felrobbant,
de Mun-yeong meggátolta benne.
Mi ez az egész?
Mi a frászért teszed ezt, Mun-yeong?
Mit gondolsz?
Mindent elmondtam telefonon.
Felhagyok az írással.
Oké, rendben.
Megértem, hogy meguntad a meséket.
Hát válts át egy másik műfajra!
Olyanra, ami jobban illik a személyiségéhez.
Mondjuk, krimire vagy thrillerre.
Horror? Harcművészeti fikció, tragikus szerelmi történet?
Vagy…
erotikus regény?
Visszavonulok.
Nem akarok írni többé.
Visszavonulok, és azt teszem, amit akarok.
Ne! Ne mondj ilyet, Mun-yeong!
Egek…
Ha sokkhatás alatt állsz a történtek miatt,
hagyj ki egy évet, és…
Lee!
Nincs több sztori,
amit meg akarnék írni.
Ez a magyarázat.
És eladom ezt a házat.
Hát ne lebzseljetek körülöttem!
Menj vissza Szöulba Seung-jaevel!
Szabadok vagytok.
Ki van zárva.
Ko Mun-yeong nélkül
nem tudom elképzelni a kiadót.
És nélküled
egy elképzelésem se valósul meg,
úgy meg minek a szabadság?
Kérlek! Jó leszek hozzád. Most az egyszer gondold meg magad!
Ne nyafogj!
Alig aludtam, fáj a fejem.
Lepihennék, tűnjetek el!
Úgy látszik, most tényleg fel akar hagyni az írással.
Keressünk egy másik írót, szerződjünk le vele, és…
Maga szerint a könyveladás és a pénz hajt?
Igen.
Mun-yeong csak a mesék révén
tud kommunikálni a világgal.
Csak így tud beszélni, lélegezni.
Ha nem akarja ezt többé, az azt jelenti, hogy meg akar halni.
- O igazgató! - Igen?
Azt kérdezte, ne lógjunk-e együtt.
Mire akar most rávenni?
Nos, néha eljönnék.
Cserébe ültethetnék egy fát az intézet kertjében?
„Egy fát”?
Persze. Miért ne?
Milyen fát?
Diófát vagy páfrányfenyőt…
Páfrányfenyőt ne! Az büdös.
Figyelmeztettelek!
Kicsikém!
Úgy tűnt, rosszat álmodsz.
Pakolj, és menj innen!
Még ma menjetek el!
Csak Mang-taere van szükségem.
Gang-taere már nincsen.
Igaz is!
Már mondtad, hogy nem akarod, hogy rád támaszkodjanak.
Hát jó. Siess, és menj el!
Te tényleg…
egyedül fogsz élni?
Egész életemben egyedül éltem.
A magamfajta emberek nem tudnak együtt élni másokkal.
Jobb nekem külön.
- Miért? - Mert ilyennek születtem.
Mun-yeong!
Nem tudsz már egyedül élni.
Miért nem?
Mert már tudod, milyen érzés,
ha meleg a szíved,
és tele a hasad.
Szóval
valld be!
Mégis mit?
Hogy csak egy kisgyerek vagy,
aki szeretetre vágyik.
Elég a baromságból, és menj!
Elmeséljek egy történetet?
Ne!
Réges-rég…
Fogd be!
Élt két szegény fivér, akik nagyon törődtek egymással.
Egy napon aratási időszak volt, úgyhogy rizst arattak.
A báty aggódott, hogy az öccsének elfogy a rizse,
így hát átcipelt egy zsák rizst az éj leple alatt,
és az öccse háza előtt hagyta.
De aznap az öccse is átvitt egy zsák rizst,
amit a bátyja háza előtt hagyott,
gondolván, a bátyjának több kell, mert nagy a családja.
Amikor másnap felébredtek,
észrevették, hogy még mindig ugyanannyi rizsük van.
Furcsállotta ezt a két fivér.
Hát este is átvittek egy zsák rizst
egymás háza elé.
És ez így ment napokon át.
Tudod, mi a mese tanulsága?
„A törődő testvérek
éljenek együtt, különben hiábavalóságokat cselekszenek!”
Vicces, nem igaz?
Még hogy vicces!
Miféle tanulság ez?
A bátyám találta ki.
Hát nem szeretsz
engem és a bátyámat?
Dehogynem.
Igaz?
Ne tegyünk olyat, amivel vesztegetjük az időt!
Nem érdekel, hol élünk.
Csak éljünk együtt!
Oké?
Mun-yeong!
Válaszolj!
Beszélhetnénk?
Ne makacskodj!
Te rám üvöltöttél?
Nem.
Valahogy hangosabb a hangom
ebben a szobában.
Pihenj csak, ha fáradt vagy!
Pihenj!
Miért nem?
- Rák. - Rák?
- Jól hallottad. - Jaj!
Már késő.
El… Elmondtad neki?
Igen.
De azt hiszem, csak rontottam a helyzeten.
Követted… az utasításaimat?
Elmondtam neki, hogy a törődő testvéreknek
együtt kell élniük, nehogy hiábavalóságokat cselekedjenek.
Lefogadom… hogy unalmasan mondtad el.
Egyesek mindent unalmassá tesznek.
Te nagyon unalmas vagy.
- Meghalok! - „Meghalok!
- Sok mindent bánok!” - Sok mindent bánok!
- „Éhezem!” - Éhezem!
- „Szegény fejem!” - Szegény fejem!
- „Jaj, a fiatalságom!” - Jaj, a fiatalságom!
Egek, de nehéz ez!
- Ez van. - Népszerűtlen vagy,
mert nagyon unalmas vagy.
Lássuk be, a BLACKPINK a legnépszerűbb!
Igen, lássuk ezt be!
Hát Mun-yeong? Őt nem hívtad?
De, de nem válaszolt.
Udvariatlanság volt tőle.
Szia!
Egyél velünk! Fürjtojást és tojástekercset készítettem.
Beszélhetnénk?
Mikor költöztök el?
Előbb enned kéne.
Nem ettél semmit.
Bentlakásos szakács lettél?
Menjetek vissza oda, ahol eddig laktatok!
- Nem lehet. - Miért nem?
Csőtörés volt.
- Mi? - Elárasztotta az egész helyet.
Napokba telik megjavítani.
Üdv, én vagyok az.
Tudunk most beszélni?
NŐVÉRSZOBA
Ju-ri!
Ne mondjuk el a betegeknek,
hogy O igazgató nyugdíjba megy?
Úgy érzem, már tudják.
„Labilis minden,
mert egymás után mennek el az emberek.
Ha most elmondjuk, felzaklatjuk a betegeket.”
Ezt mondta O igazgató úr.
Nem kéne legalább búcsúünnepséget tartani neki?
Nincs mit ünnepelni a visszavonulásomon.
Már nem vagyok alkalmas a munkára.
Vége a műszakjuknak, igaz?
Igen.
Menjünk enni!
Még elintézek egy telefont.
Mit akarsz?
Sajnálom, de kérhetnék egy szívességet, Mun-yeong?
Nem kérhetsz.
Anya beteg.
Ma nem is dolgozik, annyira beteg.
Felhívtam. A hangja alapján rosszul van,
igen aggódom miatta.
Nem érem el Sang-int és Seung-jaet, mert szemináriumon vannak,
én meg éjszakás vagyok.
Akkor kérd meg Gang-taet!
Nagyon sajnálom,
de nem mennél el hozzá magad?
Idős, meg minden,
de egy nő kevésbé feszélyezné.
- Segítenél? - Nem.
Miért kéred, hogy gondoskodjak anyádról?
Hát itt van!
Maga tényleg beteg?
Több energiája van, mint nekem.
Az én koromban az ember mindig beteg.
Fáj a térdem,
ahogy az ízületeim is,
így aludni se tudok. Jaj!
Nam Ju-ri, te kétszínű ribanc!
Ne szidja a drága lányomat!
Jöjjön, egyen!
Tessék!
Napok óta nem evett, tudom.
Sima rizs helyett nurungdzsit készítettem.
Tessék!
Üljön le!
Rajta, egyen már!
Tudja, hány embert vontuk be,
hogy végre kerüljön valami az üres bendőjébe?
Üdv, én vagyok az.
Tudunk most beszélni?
Miért? Mi van már megint?
Kezd megijeszteni.
Semmi ilyesmi.
Kicsit kínos, de segítenie kell.
Mi? „Kínos”?
Ki kéne venned a holnap délutánt, anya.
Jó, persze.
Szólj Gang-taenek, hogy küldje át Mun-yeong kedvenc ételeit!
Mun-yeong nem ír, nem eszik,
nem megy ki.
Nagyon aggódtam, hogy történik vele valami.
Egek, nagyon köszönöm!
Te jó ég! Nem magáért tesszük.
Hanem azért, mert Gang-tae kérte.
Akkor én mással készülök
az étel mellé.
Mint például?
Szia, Jae-su! Seung-jae vagyok.
Holnap ráérnél dumcsizni egyet?
Oké, szia!
Szerintem tetszem neki.
Komolyan.
Magasságos ég!
Üljön le, és egyen!
Foglaljon helyet!
Tessék!
Egyen!
Fenébe! Ez rohadtul forró!
Miért káromkodik azzal a drága szájával?
Fújogassa, hogy lehűljön, és egyen lassan!
Ne égesse meg a száját!
Nem fogja elhinni,
de tegnap este
Gang-tae felhívta Sang-int,
és segítséget kért tőle, hogy rávegye magát az evésre.
Szerintem kínos lett volna neki engem hívni.
Biztos nem mert megkérni, hogy főzzek önre,
miután visszautasította Ju-rit.
Mégis sok mindent főzött.
Pontosan. Mert bolond vagyok.
Tessék!
Parancsoljon!
Miért olyan kedves
velem mindenki?
Nem vagyok családtag.
Mert csinos nő.
Csinos, szeret enni,
és kedves öntől, hogy Gang-taet önmagáért szereti,
bár semmit sem nyújthat önnek.
Jaj, de éhes vagyok!
Én is kaphatnék?
Ez… Ez anya fája?
Igen.
Amikor hiányzik nekünk,
csak ide kell jönnünk.
Értem.
Anya!
Ez… Ez az új családi fotónk.
Középen a lány Mun-yeong. Csinos lány.
Hosszú hajjal jobban néz ki.
De Gang-tae levágta a haját.
Anya!
Szépen…
felcseperedtem, igaz?
Igen, szépen felcseperedtél.
Ahogy én is.
Anya, remélem, te is szép nagy fává cseperedsz.
Mostantól
gondosan vigyázok Sang-taere,
anya.
Nem azért élsz, hogy rám vigyázz.
Te…
nem azért születtél, hogy vigyázz rám.
Nem…
Nem ezért szült téged anya.
A bátynak kell vigyáznia az öcsire.
A rossz nőt is
ezért vertem fejbe.
Vigyáztam rád, amikor aludtál.
Igazad van.
Te születtél azért,
hogy megvédj engem.
Igen, de már felnőttél, hát ideje, hogy gondoskodj magadról.
Nekem… sok a dolgom.
Szia, anya!
Anya!
Hallottad ezt?
Várj meg!
Őszinte leszek magához.
Szerintem Gang-tae néha pszichopata.
Túlságosan rideg és közömbös.
Igaz.
Utálom, amikor hamis arckifejezést ölt.
Ugye? Egek!
Ráadásul az esze is elment.
Tudja, mit mondott legutóbb az étteremben?
Serengeti.
Tudja egyáltalán, hol van az?
Először azt hittem, spagettiről beszél.
A Serengeti Afrikában van. Tök messze.
Oda akart menni, pedig útlevele sincs.
Megőrült.
Miért őrültség ez?
Mi?
Miért őrültség, hogy oda akar menni?
Miért?
Jaj, de megijesztett!
Egek!
Mész valahová?
Sang-tae!
Bűzlesz az alkoholtól.
Sang-tae!
Megkérdeznéd Gang-taet,
milyen kifogása lesz holnapra, hogy itt maradjatok?
Elmentem Ju-ri házába,
és nincs baja a vízvezetéknek.
Csak a holttestemen át!
Meg akarsz halni?
Mi? Ja, igen. Meg kell nézned a házimat.
Mondtam, hogy ne foglalkozz vele!
Végeztem a mesékkel.
Nem írok többet.
Nem.
Visszavonulok.
Meg kell nézned a házimat, hogy illusztrátor lehessek.
Hát nézd meg a házimat!
Jaj, de makacs vagy!
Ha nem írsz, majd mással készítek könyvet.
Tovább akarok rajzolni.
Nahát, benned aztán nincs lojalitás!
Bármi jöttmenttel együttműködnél?
Nem akármilyen jöttmenttel.
Egy igazi partnerrel.
Oké. Mutasd meg!
Pálcikaembereid voltak. Lássuk, mennyit fejlődtél!
Nézd… Nézd meg!
Boldognak látszik.
Így mosolygott,
miután elmondta, hogy szeret valakit.
Mosolygott.
Gang-tae ilyen, amikor boldog.
Ezt… Ezt nézd meg!
Ez… Ez nem hamis. Tényleg boldog.
Gang-tae… Gang-tae boldog.
Lerajzoltam, mert először láttam ilyennek.
Nézd csak meg!
Ez egy boldog arckifejezés.
Miért sírsz?
Mert gyönyörű.
Nagyon szép!
Kéred?
Igen.
Szeretném.
Az enyém lehet?
Tessék! A tiéd lehet.
Nagyon szeretnék mesekönyvet kiadni.
El szeretném vinni a könyvemet, hogy megmutassam anyának.
Hogy tudja: illusztrátor lettem.
Anyukádnak?
Igen, ültettünk neki egy fát az OK Elmegyógyintézetben.
Anya fája.
Sajnálom.
Annyira sajnálom!
Idáig
követtelek.
A te hobbid az emberrablás.
Az enyém mások követése.
Szerinted ez vicces?
Lehet, nem vagyok vicces.
De le szeretnélek nyűgözni.
Tovább próbálkozom.
Megteszek mindent,
hogy túljussak a történteken,
és megbirkózzak velük.
Kérlek hát,
ne lökj el magadtól!
Hadd maradjak veled!
Kérlek!
Na és ez?
Hogy kárpótolsz érte?
Sajnálom, hogy miattam
ért sérülés.
Szeretlek!
Szeretlek, Mun-yeong!
Szeretlek!
Mondom, szeretlek!
Nagyon szeretlek!
Mondom, szeretlek! Miért mész el?
Hékás!
Szeretlek!
Mun-yeong!
Várj…
Szeretlek!
- Nem kéne beutalni őt ide? - Szeretlek! Állj meg!
Moon úr sokat változott.
A szerelem megváltoztat.
A szerelem ereje.
Mun-yeong!
Szeretlek.
Nem ez a lényeg? Valami más az?
Nem szólalnál meg?
Ha még egyszer azt mondod, hogy szeretsz, talán…
Talán mi?
Ezt teszed?
Igazi illusztrátor szeretnék lenni.
Igazi.
Ne, te nem láthatod!
- Tűnés! - Miért lennék kívülálló?
Közösen dolgoztak egy mesekönyvön,
úgyhogy engem kiközösítettek.
Mit gondolsz, meddig maradnak veled?
Engem te sose törölsz ki.
Ez az új könyvem.
Eldobhatod, de ki is adhatod.
Rajtad áll.
Nagyon remélem, hogy nem esik bajod többé.
Sajnálom.