PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Mun-jong.
Miluju tě.
To není ono? Chceš něco jiného?
Můžeš mi odpovědět?
Jestli ještě jednou řekneš, že mě miluješ, tak tě…
Tak co uděláš?
Tohle?
Už zase ten blbej jelen.
Drž hubu, jelene!
Miluju tě.
POSLEDNÍ KAPITOLA: HLEDÁM SVOU TVÁŘ
„Memorandum.
Já, I Sang-in, ředitel SangSangESang,
- se vynasnažím… - …se vynasnažím…
- …vydat… - …vydat…
- …pohádkovou knihu… - …pohádkovou knihu…
- …Mun Sang-tcheho. I Sang-in.“ - …Mun Sang-tcheho.
Má hrozný rukopis.
Sang-tche.
MEMORANDUM
Nemůžu uvěřit, že jsi ho přiměl podepsat memorandum.
Jsi frajer, Sang-tche.
Čekal jsi tady, jen abys mi to mohl ukázat?
- Ne. - Chyběl jsem ti?
- Šéfe. - Co?
Chci dát výpověď.
- Co? - Chci dát výpověď.
Zničehonic?
Kdekdo končí zničehonic.
Takže mě to mrzí.
Proč?
Chceš dostávat víc peněz?
Fajn. Přidám ti 500 wonů na hodinu…
Ne, přidám ti 1 000 wonů.
Chci být ilustrátor, ne brigádník.
Co?
Chci být opravdový ilustrátor.
Opravdový.
Ne.
Nemůžeš.
Je to moc narychlo.
Nemůžu to přijmout.
Sang-tche, jestli chceš skončit, najdi si za sebe náhradu.
Ale musí to být dříč jako ty.
Musí se mi líbit a musí dobře kreslit,
musí mít jedinečnou vizi.
Chtěl jsem jen vypadat hustě.
Ty se neumíš
tvářit hustě. Přiznej si to.
Někdy nevadí zalhat.
Ne, musím mluvit upřímně.
Jsi upřímný až moc.
Proč jsi pověsil moji fotku
na mámin strom?
Říkal jsem si, že by tě chtěla vidět.
Kdo jsi řekl, že jsem?
Že jsi Sang-tcheho nejlepší kamarádka,
to si vždycky přála.
A že jsi žena,
kterou miluji.
Řekl jsem, že my tři jsme teď rodina
a že si nemusí dělat starosti.
Myslím,
že by mě nenáviděla.
Upřímně.
Neděláš dobrý dojem.
Cože?
Proč chceš, aby tě ostatní měli rádi?
Já ti nestačím?
Chce se mi spát.
Říkám, že se mi chce spát.
Dobře, jdeme spát.
- Dobře. - Jdeme spát.
Tak jdeme.
Neřekl jsem „Jdeme“. Řekl jsem: „Jdeme spát.“
Ty budeš spát tady?
Ne, pojď. Svezu tě.
Už jsem řekl Kang-tchemu, že přespím tady.
- Proč? - Aby se mohli udobřit.
Musí se udobřit sami.
Když se do toho zapletu, budu je jen rušit.
A oni se neusmíří.
Če… Če-su, taky tady můžeš spát.
A mimochodem, doufám, že nechrápeš.
Dojdi… dojdi si s tím na operaci.
Sang-tche.
Bude ze mě taky někdy velký brácha?
Potřebuješ sourozence.
Počkej, až budou mít tvoji rodiče další dítě.
Chci být tvůj mladší brácha.
Opatrně. Držím nůž.
Došlo mi,
že jsem ti zapomněl něco říct.
Co?
Jsem bez práce.
Dal jsi výpověď?
- Jo. - Proč?
Chci zkusit něco nového.
Neříkej, že se chceš vrátit do školy.
Budu se učit na přijímačky na…
Ne.
Pokud chceš, udělej si online kurz.
Nepotřebuju tvoje požehnání.
Proč bys studoval, když jsi celý život tolik dřel?
Vykašli se na to.
Nemusíš dělat nic. Jen se přisaj ke mně
jako parazit.
Říkal jsem, že držím nůž.
Beru zpět.
Nechtěla jsem říct „parazit“.
Co chceš dělat? Myslel jsem, že už nechceš dál psát.
Není nic, o čem bych chtěla psát.
A co příběh,
ve kterém se tři kamarádi vydají na výlet karavanem?
Těšil jsem se na něj.
Chceš si ho přečíst?
Chci se pochlubit.
Pracovali jste na něm se Sang-tchem.
Chci se lidem pochlubit.
Pojď za mnou.
Podívej se.
Sang-tcheho práce.
Šťastně se usmívající Mun Kang-tche.
Prý jsi ze spaní říkal,
že máš někoho rád, a usmíval ses.
Asi ji máš hodně rád,
když jsi jí vyznal své city
i ve snu.
Jo.
Není
mi to podobné.
Když jsem ten obrázek viděla,
udělala jsem v příběhu pár změn.
Ale konec ti neřeknu.
Chystáš
se knížku vydat?
Jo, tuhle knížku vydám.
Ale nevím, co dál.
Líbí se ti?
Líbí.
Koho máš radši? Mě nebo Sang-tcheho?
Nejraději mám
sám sebe.
Jsem doma!
- Sang-tche, jedl jsi? - Jo.
Liška podšitá.
Máš mě radši?
Šach.
Sakra, jak jsem si toho mohl nevšimnout?
Zase jsem prohrál.
Co chcete tentokrát?
Párek? Kukuřici? Čokoládu?
Je těžké prohrávat naschvál, že?
Dáváte to moc okatě najevo.
Poslední dobou jste smutný.
Prohrával jste úmyslně
a koupil mi jídlo, abyste mě rozveselil?
Bože můj.
Prosím.
Co je to?
Poslední lékařský předpis, který ode mě dostanete.
Nasaďte si je a běžte.
Nezavírejte oči
a nedělejte, že nevidíte východ.
Obujte si je a nevracejte se, dokud nenajdete dveře.
Můj bože, co jen…
Padnou vám?
Dokonale.
Ach jo.
Je mi ho tak líto.
- Pjol, tohle jsem změnil. - Tati, to bolí!
- Můžeš… - Tati, to bolí! Bolí to!
- „Tati“? - Neříkal, že ho něco bolí?
Slyšela jsem obojí.
Tati, to bolí! Vážně to bolí, tati!
Dejte mu hned padáka.
Stejně jsem chtěl skončit.
- Bože. - Řekl mu „tati“, že jo?
Takže je to syn ředitele Oa? Ten, kterého měl později?
To vysvětluje, proč byl vždycky tak arogantní.
Bože, to bolí.
Myslel jsem, že dospěje,
když ho zaměstnám, ale je to marný.
Až půjdu do důchodu, půjde se mnou.
Pamatujte na to. Krásný den.
A ty pojď.
Au, to bolí!
To snad není pravda.
Vůbec nevypadá jako táta.
Ne všechny děti jsou podobné rodičům.
Ty jsi dal výpověď?
Ano.
Takže jsme všichni bez práce.
Jsme si fakt podobní.
Mimochodem, udobřili jste se?
Pusa je lepší než hádka.
Neboj se, Sang-tche.
Nebyla jen pusa, ale i francouzský polibek.
Francouzský… polibek?
Ano, ale to nestačilo, takže jsme…
Proč do mě kopeš?
- Prosím? - Jo, dvakrát jsi mě kopl.
Sakra. Kotník mě bolí jako čert.
Sang-tche.
Mun-jong se rozhodla vydat knížku, na které jste pracovali.
Vážně… vážně?
Tvůj domácí úkol se ti vážně povedl,
tak jsem se rozhodla tě odměnit a knihu vydat.
Dostanu odměnu.
Ale nemůžu ti dát karavan.
Proč… Proč ne? Podepsala jsi smlouvu.
„Místo výplaty koupí zaměstnavatel
svému zaměstnanci autokaravan.“
Tak zněla smlouva.
Já vím.
Ale problém leží hned v následující větě.
Jak zněla následující věta?
„Zaměstnanec má mladšího bratra, který se nerad stěhuje.“
Přesně.
Ale mladší bratr se už nemusí stěhovat.
Takže už nepotřebuješ karavan.
Nesnaž se být vtipná.
Dostaneš zaplaceno. Peníze máš rád.
Jo… jo, mám peníze rád.
- Sang-tche. - Potřebuju peníze na stáří.
Peníze… nejsou všechno.
Ale musím ti dávat kapesné.
Takže ti zaplatím. Platí?
Ano, platí.
Sakra.
Kdy… kdy se pustíme zase do práce?
- Hned teď. - „Hned teď“?
Jste vážně nejlepší kamarádi.
Mun… Mun-jong, používej na křepelčí vejce lžičku.
Když se ti nedaří, nebuď zatvrzelá.
Zkoušej jiné způsoby.
Přestaň mi radit.
Jak hodláš přijmout zodpovědnost?
Copak jsem ji někdy přijala?
No…
Lhala jsi, že naše společnost vydá
poslední knihu z řady Vražda čarodějnice ze západu.
Všichni z branže mě teď mají za podvodníka.
Moje pověst je na dně. Co s tím hodláš dělat?
Zase ji zvedni.
Jestli jsi chtěla použít rukopis jako návnadu,
neměla sis začínat s Atentátníkem.
Proč jsi mě do toho zapletla?
Tady.
Co je to?
DETEKTIVNÍ ROMÁN VRAŽDA ČARODĚJNICE ZE ZÁPADU 10
Bože můj.
Vražda čarodějnice ze západu.
Ty jsi to vážně měla?
Je to jediná kopie.
Vyhoď ji, nebo ji vydej. Je to na tobě.
Když ji vydáš,
vyděláš si dost peněz
abys pokryl náklady za úplatky, které jsi kvůli mně měl.
- Mun-jong. - Vyber si.
Co si mám vybrat?
Tohle je finální rukopis mé poslední knížky.
Konečně.
Oboje nedostaneš.
Buď můžeš vydat máminu knížku,
nebo moji. Volba je na tobě.
Nehodlám vydat knížku člověka,
který ti způsobil tolik bolesti,
jen abych vydělal balík.
Určitě toho nebudeš litovat?
Vyděláš víc s poslední knížkou To Hui-dže
než s poslední knížkou Ko Mun-jong.
Mun-jong, píšeš mnohem líp než tvá matka.
Nemáš chuť na něco nóbl? Co třeba hovězí?
To je dobrý nápad.
Platíš, jo?
Já na tom záchodě strávím mládí.
Co? Kam šli?
Mám to uklidit?
Ano, děkuji.
Bože.
Šmejd jeden.
Panečku, to je skvělé.
Nemůžu uvěřit, že ze Sang-tcheho bude skutečný ilustrátor.
Jistě.
Podepíšeme s ním smlouvu,
aby mohl pracovat s dalšími spisovateli.
Mun-jong mi řekla, že nějakou dobu nebude psát.
Máte pravdu.
Měl by pracovat i s ostatními, aby se zlepšoval.
Přesně tak.
Ach jo.
Sang-ine, budete mi chybět, až se vrátíte do Soulu.
Skvěle jsem si odpočinul.
Měl bych se pustit do hledání nové kanceláře.
Kdy to bude?
Až si najdu novou kancelář.
Užijte si moji společnost, dokud jsem tady.
- Pane I. - Tady jsi.
Neberete mi telefon a místo toho
si hrajete s fazolovými klíčky?
Proč jdeš s prázdnýma rukama? Kde je rukopis?
Jaký rukopis?
Vražda čarodějnice ze západu. Říkal jsem, ať to přineseš.
Vražda čarodějnice ze západu?
Nezdálo se vám to jen?
O čem to mluvíš? Posílal jsem ti zprávu.
Nic mi nepřišlo. Žádná zpráva.
Podívej, ukážu ti…
Sung-dže, bingo.
Mám kopii Vraždy čarodějnice ze západu.
Tohle je naše poslední naděje na zisk.
Nezapomeň přinést rukopis ze stolu.
Nezapomeň, ano? Nezapomeň!
I Sang-ine, ty hajzle jeden.
NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ SONGDŽIN
Vážně jsi přišla.
Dnes mě vidíš naposledy.
Jak dlouho myslíš, že s tebou zůstanou?
- Jsme rodina. - Jak můžete být rodina?
Děťátko moje.
Mám tě moc ráda.
Jsi moje všechno.
Chtěla jsem, abys žila jako já.
Nechci, aby tě ostatní zkazili.
Chtěla jsem, abys pohrdala okolím a žila jako silná žena.
Není to tak těžké.
Následuj své instinkty.
Ale proč…
Proč ztrácíš čas s těma…
Ulevilo se mi.
Co?
Málem se ze mě stal démon jako z tebe,
ulevilo se mi, že k tomu nedošlo.
- Ko Mun-jong! - Je…
mi tě vážně líto, mami.
Je mi tě líto, protože ani nevíš,
jak ubohá jsi.
Máš jen hlad.
Ale nevíš nic o lásce.
Nemáš ani tušení.
A ani tě to nezajímá.
Proto jsme…
úplně jiné.
Na rozdíl od tebe už vím,
jak příjemné…
a milé to je.
„Láska“?
Každopádně
pořádně jez.
Já se budu snažit
vymazat tě z paměti.
Nikdy mě nevymažeš.
Nikdy!
Nikdy mě nevymažeš z paměti!
Nikdy!
PSYCHIATRICKÁ NEMOCNICE OK
Vymazal jsi motýla.
Ne… Nevymazal.
Jen… jen jsem ho přemaloval.
Ani to nepoznáš, viď?
Teď musím namalovat nového motýla.
Nikdy! Nikdy mě
nevymažeš z paměti! Nikdy!
Vidíš?
Nemůžeš mě vymazat.
My dvě jsme stejné.
Motýl.
Tvrdila jsi, že slovo „psycho“ vychází z psyché.
Ale pro nás
je to symbol léčby.
Léčby, která uzdraví duši.
Pamatuj si to.
Máš pravdu.
Když to nedokážeš vymazat,
stačí to překrýt něčím lepším.
Že?
Motýl je psyché a symbolizuje léčbu.
Motýl, který léčí. Takový bude.
Mám… mám ho namalovat?
Chceš se dívat? Chceš se dívat, jak ho maluju?
Ano. Namaluj hezkého motýla.
Dobře. Hezký motýl.
Léčí.
Vítejte.
- Čus. - Trhni si.
Čus.
HLEDÁ SE BRIGÁDNÍK ZAUČÍME
Prý jsi dal výpověď.
Jo, budu studovat.
Bože.
Mám zavřít restauraci
a jít na školu s tebou?
Taky by se mi hodilo lepší vzdělání.
Mám to zkusit?
- Če-su. - Ano?
Vážně se chceš učit na zkoušky a jít na vysokou?
- Vůbec ne. - Tak vidíš.
Nemusíš dělat to, co já.
Dělej si, co chceš ty,
a běž tam, kam tě to táhne.
Co to znamená?
Chceš naznačit, abych zmizel,
protože mě už nepotřebuješ?
Chceš říct, že jsem užitečný jako lyže v létě?
Říká se „sáňky“.
Zase jsi to celé popletl.
Přesně. Jsem na tebe tak naštvaný,
že pletu páté přes deváté.
Velkej brácho.
Můj velkej brácho.
Co je s tebou?
Budeš jako můj starší brácha.
Jsi o rok starší.
Myslel jsem, že dalšího nechceš.
Co tak najednou?
Když nad tím přemýšlím,
víc starších bratrů neuškodí.
Všechno jsem zvládnul,
jen protože jsi byl vždycky
na mé straně.
Rozesmál jsi mě,
pomáhal mi dýchat
a díky tobě mi nebylo smutno.
Díky, Če-su.
Ty prevíte.
Měl bys na mě být hodný, ano?
Dobře, budu.
Říkej mi „velký brácho“.
Velký brácho.
- Ještě jednou. - Velký brácho Če-su.
Ještě jednou.
- To stačí. - Dobře.
- Krabice. - Krabice…
Teď spí.
Baví se na pikniku.
Jsou… jsou v lese.
Tohle… tohle je psyché.
Hraje si s motýlem.
- Fajn, další. - Dobře.
Tohle… tohle je pan Krabice.
Ale… musím ho namalovat znovu. Dál.
A tady, má na hlavě žábu.
No tak.
Oči Bezcitné princezny jsou moc malé. Udělej je větší.
Chceš… chceš je větší?
O… o kolik? Centimetr nebo dva centimetry?
Ať zabírají polovinu jejího obličeje.
To… nebude realistické.
Ona není žába z The Boy Frog.
- Nesu ovoce. - Sakra.
Ne, nemůžeš to vidět.
Běž pryč. Nikdo cizí sem nesmí.
Já jsem cizí?
Jo, jsi cizí. Proto bys měl zůstat venku.
Chci se dívat. Nudím se.
Ne, to nejde. Běž pryč.
Sang-tche.
Ale…
Ty mě tady necháš?
Proč ne?
Tys neměla žádné úmysly?
Jaké?
- Hotovo? - Ano.
- Ukaž. - Tady.
- Co je to? - Nakreslil jsem větší oči.
Jsou hrozné!
Bože.
Vraždo čarodějnice ze západu. Ukaž se.
Hej.
Přestaň se flákat a hledej pořádně.
Sung-dže, ty mi ani neodpovíš?
Pane I.
Vždyť jste slíbil, že nevydáte Vraždu čarodějnice ze západu.
Samozřejmě, že ne.
Ale chci být připraven na budoucnost.
Beru to jako přípravu na důchod.
Nic víc v tom není.
Jestli je to jen pro vás, proč musím hledat taky?
Hej.
A čí je to chyba?
Kdybys nenechala rukopis v kavárně,
nemusel bych se
hrabat v odpadcích jako zvíře.
Co? Už toho mám dost.
Co?
Co jsi řekla? Hele.
Tak tobě je už všechno jedno?
Přesně, končím!
Doufám, že najdete Vraždu čarodějnice ze západu a budete se mít fajn!
- Hej, Sung-dže! - Co zas?
Sakra, co to smrdí?
Sung-dže? Nesmrdí tady něco?
Co?
Já ne. Vysprchovala jsem se, když jsem přišla domů.
Aha.
Fakt to tady páchne.
Radši nechám otevřeno.
SANG-IN ČU-RI, DĚLÁTE TEĎ NĚCO?
Říkal jsem si, že pít sám by byla nuda.
Řekla bych, že si Sung-dže zápach přinesla až do pokoje.
Ale ne. Pořád smrdím?
Doufal jsem, že je už pryč.
Myslím, že si na něj za pár minut zvyknu.
Dobře.
Sung-dže se na mě pořád zlobí?
Zase jste na ni vyjel?
Je mladá, buďte milejší.
Co? Mladá?
Sung-dže je alespoň o šest let starší než vy.
Co?
Ale mluví se mnou vždycky zdvořile.
Vážně?
Předstírá, že je mladá a pomalejší,
protože doufá,
že bude mít snazší a jednodušší život.
Když nad tím přemýšlím, tak je mi jí líto, ale…
Je mazaná.
Takže je opravdu starší?
Jste si jistý?
Ano, je starší. Opravdu.
Pracujete na psychiatrii.
Nemůžu uvěřit, že jste ji nedokázala odhadnout.
Měla byste se něco přiučit.
Já hned poznám, co má někdo za lubem.
Chce se mi zvracet.
I Sang-ine, tohle je tvůj trest.
Nechám ho měsíc nervovat a pak mu to vrátím.
HLEDÁM SVOU TVÁŘ
NAPSALA KO MUN-JONG ILUSTRACE MUN SANG-TCHE
Mun-jong! Naše nová knížka už vyšla!
Mun Sang-tche! Knížka je už na pultech!
Hledám svou tvář.
Přinesl jsem první edici, hned z tiskárny.
Čekal jste tak dlouho, pane Mune.
Můj bože, díky.
Hledám svou tvář.
„Ilustrace Mun Sang-tche.“ Mun Sang-tche!
To jsem já, Mun Sang-tche.
- Máš radost? - Samozřejmě.
Mám teď hroznou radost.
Podívej, je tu i moje fotka. Páni!
Blahopřejeme k vaší prvotině, pane Mune.
- Páni. Já pracoval na knížce - Pane jo.
Hledám svou tvář.
Sang-tche, kam jdeš? Sang-tche!
Já jdu taky. Počkejte na mě!
Ach jo, nemám z toho dobrý pocit.
Ta knížka se nebude dobře prodávat.
- Proč myslíte? - Tohle není její obvyklý styl.
Mun-jong změnila sebe i svůj styl.
Kéž by se mi podařilo sehnat Vraždu čarodějnice ze západu,
nebál bych se tolik.
Nebojte se, pane I.
Však víte, že vaše tušení se nikdy nevyplní.
Ty jedna…
Mami. Mami!
Mami.
Vidíš, mami? Přímo tady.
Moje jméno, mami. „Mun Sang-tche.“
Moje jméno… Mun Sang-tche, mami.
Jsem ilustrátor. Skutečný ilustrátor.
Chceš vidět moje obrázky, mami?
Podívej, to jsem kreslil já. Tohle taky.
A už umím malovat i výrazy obličeje.
- Sang-tche. - Ano?
Maminku asi zajímá, o čem kniha je.
- Přečti ji. - Jasně!
Umím vyprávět příběhy.
Používám jiné hlasy pro Tulliho, Touna a Ttočchiho. Víš to, že jo?
No jistě.
Mami, přečtu ti nahlas celou knížku.
„Hledám svou tvář.
Napsala Ko Mun-jong.
Ilustrace Mun Sang-tche.“
Přečtu ti ji, mami. Bude se ti líbit.
„Hledám svou tvář.
Kdysi dávno, žili na zámku v hlubokém lese
tři lidé, kterým ukradla tváře
Stínová čarodějnice.
Chlapec nosil masku s rozpačitým úsměvem.
Pak tu byla princezna, velmi hlasitá, ale uvnitř prázdná.
A nakonec muž lapený v krabici.
Protože neměli tváře, neměli ani žádný výraz obličeje.
Nedokázali vzájemně porozumět svým citům,
takže se neustále hádali a přeli.“
Brácho a ségro, mám slzy v očích, i když mám
takovou radost.
Mami, nejsou moje ilustrace hezké?
„Ilustrace Mun Sang-tche.“
Jsem teď skutečný ilustrátor.
- Odvedl jsi dobrou práci. - Já vím. „Mun Sang-tche“, mami.
Odvedl jsem skvělou práci!
VYDÁNÍ KNIHY HLEDÁM SVOU TVÁŘ
Oukej!
Sung-dže, potřebujeme víc židlí.
Personál nemocnice bude stát.
Ne, myslím… nejsou tu židle pro tisk.
Poslala jsem tiskovou zprávu,
ale kvůli lži o Vraždě čarodějnice ze západu
si všichni myslí, že je to další lež.
Přijde jen jedna reportérka.
Kdo?
Reportérka Juová.
- Kdo? - Já.
Reportérka Ju Sung-dže.
Budu celou akci natáčet a dám ji na svůj kanál.
Myslela jsem, že jsi šarlatán,
ale ty jsi nakonec schopný doktor.
Pomohl jsi
Sang-tchemu roztáhnout křídla.
Já neudělal nic. To on sám.
Mimochodem, dnes ti to sluší.
Co to zkoušíš?
Můžu se čas od času u tebe zastavit na něco dobrého?
Dřív jsem to dělával.
Nakoukl jsem přes plot a zavolal:
„Sun-dok! Jak se máš?“
Co je to s tebou? Zbláznil ses?
Už doopravdy senilníš nebo co?
To snad není pravda…
Pane řediteli.
Podívejme, kdo je tady.
Krásný šál.
Říkala jsem si, že bez něj jsem jako nahá.
Rozšoupla jsem se a koupila ho ve výprodeji,
protože dnes je velký den.
Skvělý nákup. Moc vám sluší.
Zastavte se u mě v restauraci, když budete mít čas.
Připravím vám dušenou rybu.
PSYCHIATRICKÁ NEMOCNICE OK
Slavnostní křest knihy brzy začne.
Pojďte do terapeutické místnosti.
Jdeme.
- Můžeme? - Pojďme dovnitř.
Čong-tche!
A-rum!
- Jak se máš? - A ty?
Mám se fajn.
Chyběla jsi mi.
Nikde tu nevidím toho pohledného ošetřovatele.
Však on se objeví.
Řekla bych, že syn nic nepochopil.
Páni, tomu to sekne.
Proč jsem tak nervózní?
Sung-dže.
Če-su.
„Státní správa… Charita… Šance být…
Kde jsou věci, které…“
Promiňte.
Ki-do.
Ču-ri, to je ale doba! Jak se máš?
No sakra, to je kus.
Vypadáš jako nový člověk.
Učíš se na zkoušku ze státní správy?
Jo. Jak víš, kvůli mně už není táta politik.
To nevadí. Jen se směj.
Tak se snažím zapadnout mezi kravaťáky a pracovat pro vládu.
Proto si tak drtím mozek a šprtám se.
Jsem pyšná.
Ale kde je fešák Kang-tche a neohrožená spisovatelka?
Já bych měla číst, když jsem příběh napsala.
Proč se do toho cpeš?
Ko Mun-jong, já namaloval všechny ilustrace.
To znamená, že půlka knihy je moje. Já taky umím vyprávět příběhy.
- Stojíš o pozornost? - Co? Proč?
Stát? Proč bych měl stát? Proč?
Bože. Dost, už toho nechte.
Přijdeme pozdě. Pojďte.
Každopádně tě nenechám číst z knihy. Zapomeň.
Ne. Pracovali jsme společně, bude fér, když budeme číst oba.
- Zapomeň na to. - Já chci.
- Zapomeň na to! - Ne!
Když se budete hádat, tak zakročím. Celou knížku přečtu já.
- Zapomeň na to. - Ne.
- Poslouchej. - Nechci.
KŘEST KNIHY HLEDÁM SVOU TVÁŘ
S KO MUN-JONG A MUN SANG-TCHEM
Dobře.
Chtěl bych vám všem poděkovat, že jste přišli na tuto událost,
která symbolizuje nový začátek nakladatelství SangSangESang.
Chtěl bych na tomto místě poděkovat řediteli O Či-wangovi
a personálu Psychiatrické nemocnice OK za pomoc s přípravou.
Pojďme hned začít.
Autorka dětských knih Ko Mun-jong
a ilustrátor Mun Sang-tche budou číst ze žhavé novinky
Hledám svou tvář,
která je plodem jejich úžasné spolupráce.
HLEDÁM SVOU TVÁŘ
„Kdysi dávno žili na zámku v hlubokém lese
tři lidé, kterým ukradla tváře
Stínová čarodějnice.“
„Pan Krabice promluvil:
,Pokud se máme přestat hádat a dojít štěstí,
musíme najít naše ukradené tváře.‘“
„Nastoupili do svého karavanu
a vydali se na cestu za hledáním svých tváří.
Jednoho dne potkali matku lišku
plačící a schoulenou na sněhu.“
„Maskovaný kluk se zeptal matky lišky:
,Madam, proč pláčete?‘“
„,Přišla jsem hledat jídlo,
ale někam jsem do sněhu upustila své dítě,
které jsem nesla na zádech.‘“
„Matka liška už neměla víc slz.
Bědovala a bila se v prsa.
Když to Maskovaný kluk uviděl, začaly mu z očí téct horké slzy.“
„Sníh začal rychle tát
a brzy se objevilo zmrzlé liščí mládě.“
„Všichni tři se vydali znovu na cestu.
Brzy potkali klauna,
tančícího bez šatů na poli plném pichlavých květin.
Bezcitná princezna se zeptala:
,Proč tančíš ze všech sil,
ačkoli víš, že tě poškrábou trny?‘
,Cítím, že je to jediný způsob, jak upoutat pozornost ostatních.
Ale bolí to
a nikdo se nedívá,‘ odpověděl klaun.
Pak Bezcitná princezna vstoupila na pole pichlavých květin
a začala tančit s klaunem.
,Jsem jen prázdná plechovka, trny mi neublíží.‘
Když začala tančit a skákat,
ozývaly se z jejího prázdného těla
řinčivé zvuky.
Když je lidé zaslechli, začali se k nim scházet.
Dav sledoval jejich tanec
a tleskal.
- V tu…“ - „V tu…“
- „V tu…“
„V tu…“
- „V…“ - „V tu…“
- Sakra, teď je řada na mně. - Ne, na mně. Podívej.
- Jsem na řadě. - Hele! Tady je napsáno „Mun-jong“.
- „Mun-jong“. - Proč jsi mi ukradla tuhle část?
- To je moje část. - Můžete pokračovat?
Přestaň. Jestli chceš číst, dělej to pořádně.
- Proč děláš mezery mezi slovy? - Lepší než být nudný.
Když jsi četla, tak tamten pán zívnul.
- Velká nuda. - Sakra.
Prostě mě poslouchej.
„Sakra“ je ošklivé slovo. Je to nadávka.
Nadáváš mně? Staršímu bratrovi?
Budeš mi nadávat?
- Je to tvoje chyba. - Křičíš na mě?
Řekla jsi „sakra“, když jsem četl.
Zapomeň na to. Končím. Dočti si to sama.
Tak ty na mě křičíš?
- Proč se zlobíš? - To jsou čísla.
- Jen se na sebe podívej. - Co?
- Proč vyvádíš? - A proč ty?
- Proč se zlobíš? - Ty…
- Ticho, oba dva! - Končím. Jdu pryč.
- Proč na mě křičíš? - Je to celé tvoje chyba.
- Já to říkal! - Všechno jsi zkazil!
- Ty jsi to zkazila. - Můžeš za to.
- Je to v háji… - Že to říkáš ty.
- Končím. - Co máš za problém?
- Už dál číst nechci. - Já říkala, že budu číst sama!
Ach jo. Jako malé děti.
Myslel jsem, že máte dnes volno.
Ano, jen jsem se chtěla porozhlédnout, než vyrazím domů.
Nezlob se na ně.
Hádají se, protože je čeká ještě dlouhá cesta.
Tady.
Sang-tche
dal jednu stranou pro vás, protože vy byste za ni
prý platit neměla.
To je zlatíčko.
Takže asi nemusím kupovat 100 výtisků.
To ne.
Otevřete ji.
Moje skutečně neopravdová mami.
Díky za všechny dobroty.
Chci jíst vaše jídlo každý den.
Mám vás rád, paní Kangová.
Tady je srdíčko.
Šest srdíček.
„Skutečně neopravdová máma“? Co to znamená?
No…
Nejste naše skutečná máma, ale má vás stejně rád?
Něco takového.
No tedy. Takže se všechno vaření opravdu vyplatilo.
No…
Můžu vás obejmout?
Božíčku, nemusíš se ptát.
Děkuji.
Přeju ti všechno nejlepší.
Nic se neděje.
Krom přítomných se to nikdo nedozví.
- Končím. Jdu pryč. - Běž! Zmiz!
Ko Mun-jong se na něj nechytá.
Vtipnější než Comedy Big League.
Bezcitná princezna versus pan Krabice. Kdo vyhraje?
Tohle vám nakonec může hrát do karet.
Vážně si to myslíte?
Ano, jistě.
Jste mizerná lhářka, Ču-ri.
Pane I.
Můžete zakopnout,
ale já vím, že se nikdy nevzdáte,
protože v sobě máte sílu.
Asi se teď nebudeme vídat,
když se chcete vrátit do Soulu a začít znovu.
Chci začít znovu,
ale nevracím se do Soulu.
Pronajal jsem si kanceláře v Songdžinu.
Co?
V Soulu stojí nájem balík. Proč bych se tam vracel?
A taky tu mám vás.
Krása.
Myslím moře.
PSYCHIATRICKÁ NEMOCNICE OK
- Ne, ty promiň, Mun-jong. - Bože.
- Dobře. - Omlouvám se. Promiň.
- Všechno dobré? - Jo!
Kang-tche, promiň.
- Pusťte mě. - Hej!
Trojko potížistů.
Něco pro vás mám.
Sang-tche, odměna za tvůj obraz.
- Líbí se ti? - Jo. Můj bože!
Pane, to je moc.
Pane řediteli O Či-wangu, to je…
Vy jste jako čaroděj ze země Odži-gun. Jak vás to napadlo?
To chci.
Zapomeň. Je můj.
Je můj, Mun-jong. Jen můj.
Chci taky svézt.
Vím, že je to odměna za obraz, ale je to moc.
Gesto by stačilo.
Ale já vám to chtěl dát.
Vy tři jste si prošli peklem kvůli tomu, co se stalo.
Najal jsem někoho, koho jsem neměl.
Za to vám dlužím omluvu. Přijměte auto a budeme si kvit.
Budu se cítit líp.
Ale není to správné.
Tak dodržte slovo a až budete mít čas, zastavte se.
Platí.
Měli byste
vyrazit na pořádný výlet.
Na cestě se můžete spoustu věcí naučit.
Ale musím říct, že starat se o ty dva bude náročné.
Souhlasím,
ale bude to zábava.
Chci se přestěhovat do nejstrašidelnější čtvrti.
Tak pojď. Pojedeme.
Vždycky jsi chtěl vyrazit ve třech na výlet
v karavanu.
Proto jsi to kreslil, ne?
Ale my už před motýlem nemusíme utíkat,
proč bychom měli jet někam daleko v karavanu?
Nechci jet.
Ne, my neutíkáme.
Jedeme na výlet.
Jaký je v tom rozdíl?
Nechci jet.
Když utíkáš,
chceš pryč a už se nikdy nevrátit.
Ale na výletě
jedeš někam daleko s úmyslem se vrátit.
Proč odjíždět, když se stejně budeme vracet?
Nechci jet.
A proč jíš, když to z tebe všechno vyjde ven?
Říkala jsi, že už nemáš o čem psát.
Měli bychom jet na výlet, abys nabrala inspiraci.
Slyšel jsem, že spisovatelé často
čerpají inspiraci při cestování.
Budeme jíst, spát a řídit. Pořád dokola.
Myslíš, že si inspiraci vycucám z prstu, když budeme
zavření v tak malém prostoru?
To nevíš,
dokud nevyrazíme.
Můžeš hledat inspiraci,
když se já budu učit.
A Sang-tche bude kreslit.
Dobrý plán, ne?
Ani bych neřekla.
Hele.
Říkala jsi, že chceš jet na dlouhý výlet.
Možná ne na dlouhý.
Jestli chceš jet, vyrazíme přes den.
„Přes den“? Děláš si legraci?
Chci vyrazit na cestu, bez pevného cíle.
Jet svobodně a nebát se o budoucnost.
Ať to trvá měsíc, nebo půl roku,
pojedeme dál, dokud nebudeme chtít zastavit…
Uklidni se.
Nevyšiluj.
Napočítej do tří, když se nedokážeš ovládat.
Pomůžu ti se uklidnit.
Chci říct…
Jak mi to můžou udělat?
Já se celé ty roky přemáhal,
abych to vydržel.
Oni to přece vědí,
tak proč mi to dělají?
Neuvěřitelný. Že jo, Če-su?
Máš pravdu.
Sakra.
A já si říkal, proč nás zvete na drink.
Potřebujete to ze sebe dostat ven.
Urážíš se kvůli malichernostem.
Kang-tche. Jak jsi dokázal tak dlouho přežít?
Vydávají spolu pohádku
a já k nim nepatřím.
Je ze mě vyděděnec.
Ale…
Já si nestěžoval
a celou dobu se o ně staral.
Přesně. Kdyby nebylo tebe, Kang-tche…
Ta knížka by nikdy nevznikla.
- Že jo? - Jo.
- Že jo? - Přesně tak.
Chci toho tolik?
Chci?
Vždyť nechci jet až do Serengeti.
Nemůžu, protože nemám ani pas.
Viď? Nechci letět do vesmíru…
Upřímně…
Jen jsem chtěl, abychom vyrazili na výlet karavanem.
Jen se projet, kochat se krajinou.
Řekl jsem: „Prostě pojedeme a uvidíme, kam nás cesta zavede.“
A oni mi to nedopřejí?
Máš naprostou pravdu! Kang-tche ty jsi tolik obětoval.
Sang-tche a Ko Mun-jong ti to nemůžou udělat. Dluží ti omluvu!
Sakra, vážně se omlouvám.
Kang-tche, upřímně se za ně omlouvám.
Vážně?
No jistě.
Fakt si to myslíš?
Jednoznačně.
A vy?
Samozřejmě.
To jsou kecy. Jedna velká lež.
Kecáte a lžete mi.
Bože!
- Tady. - Je na mol.
Bože, kde jsi byl?
Víš vůbec, kolik je hodin?
Co se děje? Ty jsi pil?
Smrdí alkoholem. Byl pít.
Hej.
Co je to za kufry? Vy někam jedete?
Co myslíš? Říkal jsi, že bychom měli jet na výlet.
Včera jsme dělali drahoty, a chtěli tě překvapit.
Ty ses naštval a vyrazil ven.
A ještě ses opil?
Vezmi si to. Je to naše rodinné tričko.
Je moc hezké. Podívej. Je super.
Ale proč jste si ze mě dělali blázny?
Vy dva, ach jo…
Vezmu si to.
- Jdeme. - Jdeme.
Proč ses musel tak opít?
- Nevím. - Pil jsi sám?
No ty vole. Ach jo.
Otravoval jsi nás s výletem
a teď máš kocovinu. Skvělý začátek cesty.
Jak ti je Kang-tche? Bolí tě hlava?
Nebudeš zvracet?
- Ne, je mi fajn, Sang-tche. - Vážně?
To je fuk. Vždycky říkáš, že ti nic není.
Teď ti je zle.
Ko Mun-jong, není hezké se zlobit na někoho, komu není dobře.
Proč se čertíš?
Co? Ty mi dáváš kázání?
Proč mi to dáváš sežrat? On to posral.
„Posral“?
To slovo slyším poprvé.
Je to nadávka, co?
Proč teď nadáváš?
Co? Měl bych ti dát lekci. Zkus tohle.
- Pusť mě! - Jak se ti to líbí?
- Bože! - Přestaň nadávat, ano?
On si začal, to on to všechno posral.
- Zase jsi to řekla. - Sakra.
- Přestaň! - Kurva!
- Co? „Kurva“? - To bolí!
- „Kurva“? - Bože!
Rozmočí se ti nudle. Pojď jíst.
Ne, díky.
Dej si.
Plýtvat jídlem se nemá.
- Sníme to spolu. - Dobře, půl na půl.
„Bože, tohle není výlet, o kterém jsem snil.“
Dochází ti realita?
„Dochází ti realita?“ Co to má být?
Dochází ti, co se děje.
Jako probuzení ze snu.
Aha.
Musím si zdřímnout.
Probuďte mě na večeři.
Musíš se naučit nějaký slang.
Snažím se. A ty se musíš naučit slušnosti.
Víš, co znamená „LA“?
Jo, ledový americano.
A co znamená „HA“?
Horký ledový americano.
- To je fuk. - „LA“ znamená ledový…
Ty nejdeš spát?
Nemůžu usnout.
Omlouvám se.
Za co?
Že jsem ti dvakrát
ublížila.
Vážně doufám,
že ti už neublížím.
A…
díky.
Že jsi mě vzal
na výlet.
Co to do tebe vjelo? To ti není podobné.
Miluju tě,
Mun Kang-tche.
Já
nepředstírám.
Vážně tě miluju.
Myslím to vážně.
Sang-tche.
Dnes vyrazíme do Namhä.
Kang-tche, Mun Kang-tche.
Ano?
Baví tě to?
Jo, je to super.
Chceš jezdit v karavanu?
Chci.
Do… do kdy?
No, než nás to přestane bavit?
Aha.
Tak… tak jeď s Mun-jong.
Já… chci dělat něco jiného.
Proč? Tebe to nebaví?
Baví. Moc se mi tu líbí. Je to fajn,
ale…
chci pracovat.
Chci kreslit ilustrace
a pracovat na dětských knížkách. To mě baví víc.
Aha.
Tak dobře. Pojedeme domů.
Ne, ty si dál užívej.
Já chci pracovat.
Prý mě tu někdo brzy vyzvedne.
Fajn, můžeme jet.
Ko Mun-jong!
- Mun-jong. - Ano?
Moje ilustrace se líbí dalším spisovatelům
a chtějí se mnou pracovat.
Prý se moje ilustrace budou hodit k jejich příběhu.
- Sang-tche. - Někdo
mě potřebuje.
Potřebují mě.
Sang-tche, já taky potřebuju tvoje ilustrace.
Sang-tche.
Zvládneš to
beze mě?
Nebudeš
mě potřebovat?
Mun Kang-tche
patří Mun Kang-tchemu.
Nepatřím Sang-tchemu!
Patřím sám sobě!
Mun Kang-tche patří Mun Kang-tchemu!
Mun Kang-tche patří Mun Kang-tchemu.
Patříš sám sobě a stejně tak i já.
Dobře.
Patřím sám sobě.
Nepatřím tobě.
Mun Kang-tche
patří Mun Kang-tchemu.
Mun Kang-tche patří Mun Kang-tchemu.
Počkej.
Kang-tche.
Nebreč, Kang-tche.
Kang-tche.
Díky… děkuju ti.
Kang-tche.
Díky.
Díky, Sang-tche.
Jsem rád,
že jsi můj velký bráška.
Díky.
Mun Kang-tche patří Mun Kang-tchemu.
Dobrý den!
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Dejte mi tašku. - Díky.
Tak jo.
Díky.
Ahoj!
Ahoj, lidi!
Ko Mun-jong, Mun Kang-tche!
Ahoj!
A nehádejte se!
Pusa je lepší než hádka, ano?
„Vydali se na novou cestu
za hledáním ztracených tváří,
když tu se znovu objevila Stínová čarodějnice.
Unesla Maskovaného kluka,
který plakal pro matku lišku,
a také Bezcitnou princeznu, která tančila s klaunem.“
„,Vy dva své štěstí už nikdy nenajdete.‘
Proklela je hrozivým způsobem a zamkla je
v hluboké krtčí noře.
Pan Krabice noru našel o několik dnů později,
ale vstup byl tak úzký,
že se do něj nemohl vejít.“
„,Co mám dělat? Musím si sundat krabici,
abych se dostal do nory.‘“
„V tu chvíli uslyšel Maskovaného kluka hluboko z nory.“
„,Pane, nedělejte si starosti. Raději utečte.
Stínová čarodějnice se vrací.‘“
„Pan Krabice ale sebral odvahu
a sundal si krabici z hlavy. Vešel do nory
a zachránil Maskovaného kluka a Bezcitnou princeznu.
Když vycházeli z tunelu, všimli si,
že tvář zachránce není zakrytá krabicí, ale špínou a hlínou.
Oba vyprskli smíchy.
Chichotali se a smáli.
Řehtali se na celé kolo,
když v tom Maskovanému klukovi spadla maska.“
„Plechovka obklopující tělo Bezcitné princezny
také spadla a zařinčela na zemi.“
Mám ji rád.
„Když byl pan Krabice volný a viděl, že našli svou tvář
se smíchem a radostí, řekl:“
„Šťastný.“
On je šťastný.
Jsem šťastný.
„Stínová čarodějnice jim neukradla
jejich pravé tváře,
ale odvahu najít štěstí.“
Ahoj!
- Tady. - Mám to.
Říkal, že si nejdřív dáme kafe.
Bože.
Máme kafe, že jo?
Vy jste ještě neměli kafe?
Kde je kafe?
Přinesu ho.
Zkusíme to znovu.
Drž hubu, jelene!
Zkusíme to znovu.
Počkej.
Dost.
To se rozumí samo sebou. Chápeš?
- Vážně? - Jasně.
Promiň.
…za porušení kontraktu,
ústní souhlas založený na důvěře je dostačující.
Bože. Jak? Je v pořádku?
Lže.
Otec pana I je lhář.
Lže.
Otec pana I je lhář.
Je jako jeho táta.
Nevím v čem, ale podobnost vidím.
Pleteš se.
Jsem moc hezká.
- Nejsme si vůbec podobní. - Nelži Ko Mun-jong.
Střih.
Nelži Ko Mun-jong.
Jsem moc hezká!
Chceš se hádat?
Ty jedna…
Možná…
Počkat. Omlouvám se.
Kde je?
Kde je Ko Mun-jong?