ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
Mun-yeong.
Volim te.
Zar to nije to? Je li to nešto drugo?
Molim te, reci nešto.
Kažeš li mi još jednom da me voliš, mogla bih samo…
Mogla bi samo što?
Učiniti ovo?
Moj Bože, taj prokleti jelen.
Ušuti, glupi jelene!
Volim te.
ZAVRŠNO POGLAVLJE POTRAGA ZA PRAVIM LICEM
„Izjava.
Ja, Lee Sang-in, izvršni direktor SangSangESanga,
-dat ću sve od sebe -dat ću sve od sebe
-da objavim -da objavim
-Moon Sang-taeovu -Moon Sang-taeovu
-knjigu bajki. Lee Sang-in.“ -knjigu bajki.
Rukopis mu je grozan.
Sang-tae.
IZJAVA
Moj Bože, ne mogu vjerovati da si ga nagovorio da napiše izjavu.
Sjajan si, Sang-tae.
No jesi li čekao tu samo da bi mi to mogao pokazati?
-Nisam. -Jesam li ti onda nedostajao?
-Hej, šefe. -Što?
Dao bih otkaz na honorarnom poslu.
-Što? -Htio bih prestati raditi za tebe.
Iznenada?
Ljudi uvijek iznenada daju otkaz.
Tako da mi je veoma žao.
Zašto?
Je li zato što si htio višu plaću?
U redu, podići ću ti satnicu za 500 wona…
Ne, dat ću ti 1000 wona više.
Želim biti ilustrator, ne honorarac.
Što?
Želim postati pravi ilustrator.
Pravi.
Ne.
Ne, ne možeš.
Ovo je previše iznenadno.
Neću to prihvatiti.
Sang-tae, ako moraš dati otkaz, nađi mi zamjenu.
Ali ta osoba mora biti sjajan radnik, baš kao ti.
Mora mi biti draga i dobro crtati
te mora imati jedinstvenu perspektivu.
Htio sam biti cool kad te pustim da odeš.
Tebi je teško
biti cool. Budimo iskreni.
Nekad nije toliko loše lagati.
Ne, moram biti iskren.
Preiskren si.
Zašto si objesio moju sliku
na stablo svoje mame?
Mislio sam, možda bi te htjela vidjeti.
Što si joj rekao tko sam ja?
Da si Sang-taeova najbolja prijateljica,
za čime je oduvijek žudjela.
Također i da si
žena koju volim.
Rekao sam joj da smo nas troje sad obitelj
i da se ne treba brinuti.
Imam osjećaj…
da bi me zbilja mogla mrziti.
Budimo iskreni.
Nisi baš simpatična.
Zezaš me?
Zašto se želiš svidjeti drugima?
Budi dobra prema meni.
Spava mi se.
Kažem, spava mi se.
U redu, spavajmo.
-U redu. -Spavajmo.
U redu, idemo.
Ne, nisam rekao „Idemo.“ Rekao sam, „ Spavajmo.“
Spavat ćeš ovdje?
Ne, idemo. Povest ću te.
Već sam rekao Gang-taeu da ću spavati ovdje.
-Zašto? -Da bi se oni mogli pomiriti.
Moraju se pomiriti sami.
Umiješam li se ja, samo ću im biti smetnja.
Neće se moći pomiriti.
Jae… Jae-su, i ti možeš spavati ovdje.
I, usput, zbilja se nadam da ne hrčeš.
Operiraj… Operiraj sinuse ili tako nešto.
Sang-tae.
Kad ću postati veliki brat poput tebe?
Trebaš brata.
Bit ćeš veliki brat kad tvoji opet dobiju bebu.
Bože, samo želim biti tvoj mali brat.
Oprezno. Držim nož.
Shvatio sam…
da sam ti zaboravio nešto reći.
Što?
Sad sam bez posla.
Dao si otkaz?
-Jesam. -Zašto?
Želim iskušati nove stvari.
Nemoj mi reći da zbilja razmišljaš o školi.
Učit ću za državnu maturu…
Ne.
Ako moraš, diplomiraj online.
Ne treba mi tvoje dopuštenje.
Zašto bi studirao kad si naporno radio sav život?
Nemoj se mučiti.
Nemoj se mučiti ni sa čime. Samo ostani ovdje uza me
kao parazit.
Rekao sam ti da držim nož.
Povlačim to.
Nisam htjela reći „parazit“.
Koji je tvoj plan? Rekla si mi da više nećeš pisati.
Nema ničeg o čemu bih htjela pisati.
A što je s onom pričom
u kojoj troje ljudi ide na putovanje u kamperu?
Tomu sam se veselio.
Želiš je pročitati?
Ponosno bih je pokazao.
Ti i Sang-tae radili ste na njoj.
Pa bih je pokazao ljudima.
Slijedi me.
Pogledaj.
Sang-taeov crtež.
To je Moon Gang-tae sa zbilja sretnim smiješkom na licu.
Dok si spavao,
uz takav si smiješak rekao da ti se netko sviđa.
Sigurno ti se zbilja sviđa
kad si priznao osjećaje prema njoj
čak i u snu.
Da.
Ovo ne…
izgleda poput mene.
Vidjevši ovaj crtež,
napravila sam neke promjene u priči.
No ne mogu ti otkriti kraj.
Objavit
ćeš knjigu?
Pa, objavit ću ovu.
Ali ne znam za dalje.
Sviđa ti se?
Da, sviđa mi se.
Tko ti je draži? Ja ili Sang-tae?
Meni najdraža osoba,
to sam ja.
Kod kuće sam!
-Sang-tae, jesi li jeo? -Jesam.
Kvragu, ta prepredena lisica.
Jesam li ti ja draža?
Šah.
Moj Bože, kako to nisam predvidio?
Opet sam izgubio.
Što hoćete ovaj put?
Kobasicu? Kukuruz? Čokoladu?
Teško je nizati namjerne poraze, nije li?
Preočito to radiš.
Činili ste se zbilja potišteni ovih dana.
Namjerno si gubio cijelo vrijeme
i kupovao mi hranu da bi me oraspoložio?
Moj Bože.
Uzmi ovo.
Što je to?
Posljednji recept koji ti propisujem kao tvoj liječnik.
Obuj ih i išetaj odavde.
Nemoj zatvarati oči
i praviti se da ne znaš gdje je izlaz.
Izađi u tim cipelama i ne vraćaj se dok ne nađeš vrata.
Moj Bože, što zaboga…
Pristaju li?
Savršeno pristaju.
Bože.
Tako mi ga je žao.
-Byeol, promijenio sam ovo. -Tata, to boli!
-Pa možete li… -Tata, to boli! To boli!
-„Tata“? -Nije li rekao „To boli“?
Mislim da je rekao oboje.
Tata, to boli! To boli, tata!
Smjesta ga otpusti.
Ionako bih dao otkaz.
-Moj Bože. -Upravo ga je nazvao tatom, zar ne?
Onda je on njegov sin? Kojeg je dobio nešto kasnije?
To objašnjava zašto je uvijek bio tako arogantan.
Bože, to boli.
Mislio sam da će odrasti
natjeram li ga da radi za mene, ali beznadan je.
Povest ću ga sa sobom kad se umirovim.
Pa imajte to na umu i ugodan vam dan.
Ti dođi ovamo.
Bože, to me boli!
Nevjerojatno.
Uopće ne sliči svom ocu.
Ne sliče sva djeca na roditelje.
Ne radiš više honorarno?
Tako je.
To znači da smo svi bez posla.
Zbilja smo slični.
Usput, jeste li se vas dvoje pomirili?
Poljubac je bolji od svađe.
Ne brini se, Sang-tae.
Nije to bio samo poljubac nego i francuski poljubac.
Francuski… Francuski poljubac?
Da, ali to nije bilo dovoljno, pa smo čak…
Bože, zašto me uporno udaraš?
-Jesam li? -Jesi, udario si me dvaput.
Kvragu, gležanj me sad boli za poludjeti.
Sang-tae.
Mun-yeong je odlučila objaviti knjigu na kojoj ste vas dvoje radili.
Zbilja?
Zbilja si odlično napravio domaći rad,
pa sam te odlučila nagraditi objavljivanjem knjige.
Nagrađen sam.
No ništa od auta za kampiranje.
Kako… Kako ništa? Potpisala… Potpisala si ugovor.
„Poslodavac će kupiti zaposleniku
kombi za kampiranje umjesto plaće.“
To je bilo u ugovoru.
Da, znam.
Ali problem je u rečenici koja slijedi.
Rečenici koja slijedi?
„Zaposlenik ima mlađeg brata koji se ne voli seliti.“
Upravo tako.
Ali taj se mlađi više ne mora seliti.
Zato ti više ne treba auto za kampiranje.
Hej, prestani pokušavati biti smiješna.
Samo ću ti platiti umjesto toga. Ti voliš novac.
Da… Da, volim novac.
-Sang-tae. -Trebam… Trebam novac za stare dane.
Novac… Novac nije sve u životu.
Ali moram i davati džeparac.
Onda ću ti platiti. Dogovoreno?
Da, dogovoreno.
Kvragu.
Kad… Kad se vraćamo poslu?
-Smjesta. -„Smjesta“?
Zbilja ste najbolji prijatelji.
Mun… Mun-yeong, prepeličja jaja jedi žlicom.
Ne budi tvrdoglava kad stvari ne idu.
Moraš naučiti iskušavati druge metode.
Ti moraš prestati zvocati.
Kako ćeš preuzeti odgovornost za ovaj problem?
Jesam li ikad preuzela odgovornost?
Pa…
Lagala si i objavila da naša kuća izdaje
posljednju knjigu Ubojstva Vještice od Zapada.
I sad ljudi iz ove branše misle da sam prevarant.
Ugled mi je dotaknuo dno. Što misliš učiniti sad?
Obnovi ga.
Ako si htjela upotrijebiti rukopis kao mamac,
dosta ti je bio i Bombaš Samoubojica.
Zašto si morala i mene umiješati?
Izvoli.
Što je to?
KRIMINALISTIČKA MISTERIJA UBOJSTVO VJEŠTICE OD ZAPADA 10
Oh, moj Bože.
Ubojstvo Vještice od Zapada.
Zbilja si ovo posjedovala?
To je jedan jedini primjerak.
Možeš ga odbaciti ili objaviti. Ovisi o tebi.
Ako ga objaviš,
zaradit ćeš dovoljno
da vratiš sav novac kojim si zbog mene podmićivao ljude.
-Mun-yeong. -Pa, izaberi.
Što da izaberem?
Ovo je dorađeni rukopis moje posljednje knjige.
To je sjajno.
Ne možeš imati oboje.
Možeš ili objaviti knjigu moje majke
ili moju knjigu. Tvoj izbor.
Neću objaviti knjigu nekoga
tko ti je nanio toliku bol
samo kako bih zaradio bogatstvo.
Siguran si da nećeš požaliti?
Dobio bi puno više od zadnje knjige Do Hui-jae
nego od zadnje knjige Ko Mun-yeong.
Mun-yeong, više mi se sviđaju tvoje knjige nego knjige tvoje majke.
Želiš li pojesti nešto fino? Teletina?
Teletina zvuči fino.
Ti ćeš platiti, zar ne?
Bože, dojadilo mi je stalno patiti od zatvora.
Što? Kamo su otišli?
Da vam počistim ovo?
Da. Hvala vam.
Moj Bože.
Taj škrti kreten.
Moj Bože, ovo je sjajno.
Ne mogu vjerovati da će Sang-tae zbilja debitirati kao ilustrator.
Da, naravno.
Potpisat ćemo ugovor s njim
i dati mu da radi i s drugim piscima.
Mun-yeong mi je rekla da neko vrijeme neće pisati.
Dobro kažete.
Treba raditi s drugim piscima kako bi postao bolji ilustrator.
Upravo tako.
Moj Bože.
Sang-in, nedostajat ćete mi kad odete u Seul.
Dobro sam se odmorio.
Pa trebam pronaći novi ured i početi ispočetka.
Kad će to biti?
Onda kad pronađem novi ured.
Zato trebaš uživati u mom društvu dok sam još tu.
-G. Lee. -Hej, tu si.
Ignorirali ste sve moje poruke i pozive,
a ovdje ste i ljuštite grah?
Hej, zašto si praznih ruku? Gdje je rukopis?
Koji rukopis?
Ubojstvo vještice od Zapada. Rekao sam ti da ga poneseš sa sobom.
„Ubojstvo vještice od Zapada“?
Sigurno to niste sanjali?
O čemu to govoriš? Čak sam ti poslao i poruku.
Nisam dobila poruku. Nisam dobila ništa.
Gledaj. Pokazat ću ti…
Seung-jae, dobili smo jackpot.
Imam primjerak Ubojstva Vještice od Zapada.
Ovo nam je zadnja nada i izvor prihoda.
Zato se pobrini da poneseš rukopis sa stola.
Ne zaboravi ga ponijeti, u redu? Nemoj zaboraviti!
Lee Sang-in, taj prokleti torbar.
ZATVOR U SEONGJINU
Stvarno si došla.
Ovo će biti posljednji put da me vidiš.
Koliko dugo misliš da će oni ostati s tobom?
-Mi smo obitelj. -Kako su oni tvoja obitelj?
Dijete moje.
Volim te tako puno.
Predragocjena si mi.
Htjela sam da živiš poput mene.
Nisam htjela da te drugi zavedu.
Htjela sam da proždreš okolinu i živiš kao snažna žena.
To nije preteško.
Samo trebaš slijediti instinkte.
Ali zašto…
Zašto bi se družila s onim kretenima…
Laknulo mi je.
Što?
Zamalo sam se pretvorila u demona poput tebe
i baš mi je laknulo jer nisam.
-Ko Mun-yeong! -Ja…
te zbilja žalim, mama.
Zbog činjenice da i ne znaš kako si vrijedna žaljenja
žalim te još i više.
Imaš samo apetit.
Ali ne znaš ništa o toplini.
Nikad nećeš znati.
A čak te i ne zanima.
Zato smo…
mi različite.
Za razliku od tebe, ja sam naučila…
kakav je to topao…
i lijep osjećaj.
„Toplina“?
Ali bez obzira na to
nemoj preskakati obroke.
Dat ću sve od sebe
da te izbrišem iz pamćenja.
Nikad me nećeš moći izbrisati.
Nikad!
Nikad me nećeš moći izbrisati iz pamćenja!
Nikad!
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
Izbrisao si leptira.
Ne… Ne, nisam ga izbrisao.
Samo… Samo sam slikao preko njega.
Ne vidi se, zar ne?
Sad samo moram nacrtati novog leptira.
Nikad! Nikad me nećeš
moći izbrisati iz pamćenja! Nikad!
Vidiš?
Ne možeš me izbrisati.
Ti i ja smo iste.
Leptir.
Rekla si mi da riječ „psiho“ dolazi od riječi psykhē.
Ali nama
je to simbol izlječenja.
Lijeka koji nam liječi dušu.
To bi trebala upamtiti.
U pravu si.
Ako ga ne možeš izbrisati,
trebaš ga samo prekriti nečim boljim.
Je li tako?
Leptir je psykhē i simbolizira izlječenje.
Leptir koji liječi. To je dragi leptir.
Želiš… Želiš da naslikam jednog?
Želiš li vidjeti? Želiš li vidjeti kako ga crtam?
Želim. Nacrtaj jednog koji izgleda drago i lijepo.
Dobro. Drag i lijep leptir.
On liječi.
Dobro došli.
-Ej. -Daj ne seri.
Ej.
TRAŽIMO HONORARCA ISKUSTVO NIJE NUŽNO
Čuo sam da si dao otkaz.
Da, sad ću studirati.
Bože.
Trebam li zatvoriti obrt
i studirati s tobom?
Oboje se možemo bolje obrazovati.
Da pokušam?
-Jae-su. -Da?
Želiš li zbilja učiti za ispit i ići na fakultet?
-Ne, ne uopće. -Baš tako.
Ne pokušavaj me oponašati.
Radi ono što zbilja želiš raditi
i idi kamo ti želiš ići.
Što to znači?
Hoćeš mi reći da se gubim
jer ti više ne trebam?
Kažeš da sam bezvrijedan kao drveni medaljon?
Kaže se „medalja“.
Ti si to rekao kao da je u pitanju pileći medaljon.
Upravo tako. Tako sam uzrujan i ljut na tebe
da se osjećam kao beskoristan pileći medaljon.
Hej, veliki brate.
Veliki brate, Jae-su.
Što ti je?
Sad ću te tretirati kao starijeg brata.
Godinu si dana stariji.
Mislio sam, ne želiš velikog brata.
Odakle iznenadna promjena?
Sad kad razmislim o tome,
bolje je imati mnogo velike braće.
Uspio sam izdržati
jer si ti uvijek bio
uz mene.
Nasmijavao si me,
pomogao mi disati…
i ublažavao mi samoću.
Hvala ti, Jae-su.
Propalice jedna.
Onda bolje budi dobar prema meni, u redu?
U redu, bit ću dobar.
Zovi me „veliki brate“.
Moj veliki brate.
-Još jednom. -Moj veliki brate, Jae-su.
Još jedanput.
-To je dovoljno. -U redu.
-Kutija. -Kutija…
On sad spava.
Ovdje se zabavljaju na pikniku.
U… U šumi su.
Ovo… Ovo je psykhē.
Zabavlja se s leptirom.
-U redu, sljedeći. -U redu.
Ovo je Čovjek u Kutiji.
Ali… Ali moram ga ponovo nacrtati. Dalje.
A ovdje ona ima žabu na glavi.
Hajde.
Oči su Bezosjećajne Princeze premale. Neka budu veće.
Želiš… Želiš da budu veće?
Koliko… Koliko? Jedan centimetar ili dva?
Neka budu kao pola njezina lica.
To… To bi bilo nerealistično.
Nije okata žaba iz Dječaka žapca.
-Uzmi malo voća. -Moj Bože.
Ne. Ti to ne možeš vidjeti.
Odlazi. Autsajderima je ovdje zabranjeno.
Zašto sam ja autsajder?
Da, autsajder si. Zato trebaš ostati vani.
Daj da ostanem i gledam. Baš mi je dosadno.
Ne, ne dolazi u obzir. Gubi se.
Sang-tae.
Ali…
Samo ćeš me ostaviti ovdje?
Što bih drugo radila?
Nisi li me izgurala s namjerom?
Radi čega?
-Jesi li gotov? -Jesam.
-Daj da vidim. -Izvoli.
-Što je ovo? -Nacrtao sam veće oči.
Užasno je!
Moj Bože.
Ubojstvo Vještice od Zapada. Hoćeš se, molim te, pojaviti?
Hej.
Prestani raditi tako traljavo i zbilja ga potraži, hoćeš?
Seung-jae, zar mi nećeš odgovoriti?
G. Lee.
Mislila sam da ste obećali ne objaviti Ubojstvo Vještice od Zapada.
Naravno da ga neću objaviti.
Ali samo želim biti spreman za budućnost.
Samo ću ga smatrati nečim poput štednog računa.
To je sve u vezi s tim.
Ako je to samo za vas, zašto vam ja moram pomagati tražiti ga?
Hej.
Zar ne znaš čija je ovo krivica?
Da nisi ostavila rukopis u kafiću,
ne bih morao
kopati po smeću kao divlja mačka, budalo jedna.
Što? Kretenu jedan!
Što?
Što si rekla? Hej.
Hej, zar ti više ne mariš ni za što?
Tako je, dajem otkaz!
Dabogda pronašao Ubojstvo Vještice od Zapada i dobro živio!
-Hej, Seung-jae. -Što? Kretenu jedan!
Bože, koji je ovo miris?
Seung-jae, ne osjeća li se ovdje neki čudan miris?
Što?
Nisam ja. Otuširala sam se čim sam stigla kući.
Vidim.
Bože, ovdje stvarno smrdi.
Isuse, ostavit ću vrata otvorena.
SANG-IN JU-RI, RADIŠ LI IŠTA TRENUTNO?
Mislio sam, bit će predosadno piti solo.
Mislim da je tvoj smrad pratio Seung-jae sve do moje sobe.
Oh, ne. Još uvijek smrdim?
Oprao sam se, mislio sam, dobro je.
Sigurno ću se priviknuti na smrad za nekoliko minuta.
U redu.
Seung-jae je još uvijek zbilja ljuta na mene, nije li?
Jesi li se opet namjerio na nju?
Ne budi opak prema maloj.
Što? „Maloj“?
Seung-jae je bar šest godina starija od tebe.
Što?
Ali razgovara sa mnom kao da sam ja starija.
Oh, to?
Voli se praviti mlada i tupava
jer vjeruje
da je to siguran put u lijep, lagodan život.
Kad pomislim na to, žao mi je, ali… Bože.
Kako prepredeno.
Dakle, zapravo je starija od mene?
Jesi li siguran?
Jest, starija je od tebe. Moj Bože.
Radiš u psihijatrijskoj bolnici.
Ne mogu vjerovati da tako loše prosuđuješ karaktere.
Trebao bih te naučiti ponešto.
Čim vidim nekoga, mogu procijeniti kakva je to osoba.
Bože, povratit ću.
Lee Sang-in, ovo ti je kazna jer si se obrušio na mene.
Pustit ću ga da se nervira mjesec dana i onda mu vratiti.
POTRAGA ZA PRAVIM LICEM
PRIČA KO MUN-YEONG ILUSTRACIJE: MOON SANG-TAE
Mun-yeong! Napokon je izašla tvoja nova knjiga!
G. Moon Sang-tae! Knjiga je objavljena.
Potraga za pravim licem.
Ovdje imam prvo izdanje, svježe tiskano.
Čekali ste ovo toliko dugo, g. Moon.
Moj Bože, hvala vam.
Potraga za pravim licem.
„Ilustracije: Moon Sang-tae.“ Moon Sang-tae!
To je moje ime, Moon Sang-tae.
-Jesi li uzbuđen? -Da, naravno.
Jako sam uzbuđen i sretan sad.
Gle, ovdje je moja fotografija. Moj Bože!
Čestitke na prvijencu, g. Moon!
-Moj Bože. Ja sam radio na ovoj knjizi. -Oh, Bože.
Potraga za pravim licem.
Sang-tae, kamo ćeš? Sang-tae!
Hej, stižem i ja. Čekaj!
Isuse, ne mogu se otarasiti lošeg predosjećaja.
Mislim da ova knjiga neće proći dobro.
-Zašto to kažete? -Ovo nije njezin uobičajeni stil.
Mun-yeong se promijenila, pa tako i njen stil.
Da sam se bar domogao Ubojstva Vještice od Zapada,
ne bih bio zabrinut i nemiran.
Ne brinite se previše, g. Lee.
Znate da vas je predosjećaj uvijek dosad prevario.
Isuse, ti malo…
Mama!
Mama.
Vidiš li ovo, mama? Baš ovo ovdje.
To je moje ime, mama. „Moon Sang-tae.“
Moje ime… Moje je ime Moon Sang-tae, mama…
Sad sam ilustrator. Profesionalni ilustrator.
Želiš li vidjeti moje ilustracije, mama?
Pogledaj, ja sam sve ovo nacrtao. I ovo.
A sad znam crtati i izraze lica.
-Sang-tae. -Da.
Mama je vjerojatno vrlo znatiželjna o čemu je riječ u knjizi.
-Zašto joj je ne bi čitao? -Naravno!
Vrlo sam dobar u pripovijedanju.
Mogu upotrebljavati različite glasove za Ddochi, Dounera i Doolyja. Znaš to?
Naravno, znam.
Mama, čitat ću ti knjigu naglas!
„Potraga za pravim licem.
Priča Ko Mun-yeong.
Ilustracije: Moon Sang-tae.“
Čitat ću priču, mama. Bit će zabavno.
„Potraga za pravim licem.
Nekoć davno u dvorcu smještenom u dubini šume
živjelo je troje ljudi čija je lica ukrala
Vještica iz Sjene.
Dječak koji je nosio masku s čudnim smiješkom.
Zatim princeza, glasna, ali prazna iznutra,
a tu je bio i čovjek zarobljen u kutiji.
Nisu mogli raditi izraze lica jer su im lica bila ukradena.
Nikako si međusobno nisu mogli čitati osjećaje,
pa su uvijek ulazili u nesporazume i svađali se.“
Oči su mi natopljene suzama iako sam tako sretan,
moj brate i sestro.
Mama, zar ilustracije ne izgledaju baš dobro?
„Ilustracije: Moon Sang-tae.“
Sad sam profesionalni ilustrator.
-Odličan si posao napravio. -Znam. „Moon Sang-tae“, mama.
Napravio sam sjajan posao, mama!
PROMOCIJA KNJIGE POTRAGA ZA PRAVIM LICEM
U redu!
Seung-jae, mislim da trebamo još stolica.
Oh, osoblje bolnice kaže da će samo stajati.
Ne, mislim… Nema stolica za novinare.
Oh, poslala sam medijsko priopćenje,
ali zbog naše laži o Ubojstvu Vještice od Zapada
svi misle da ponovo lažemo.
Samo će jedna reporterka nazočiti.
Koja reporterka?
Reporterka Yoo.
-Tko? -Ja.
Reporterka Yoo.
Snimit ću cijeli događaj i postaviti ga na svoj videokanal.
Mislila sam da si šarlatan,
ali kompetentan si liječnik, naposljetku.
Pomogao si Sang-taeu
da raširi svoja krila i poleti kao oni leptiri.
Bože, nisam učinio ništa. Sve je učinio on sam.
Usput, danas lijepo izgledaš.
Čemu taj ljigavi komentar?
Mogu li s vremena na vrijeme svratiti do tebe da nešto pojedem?
Prije sam to često radio, znaš.
Virnuo bih preko zida i povikao,
„Sun-deok! Hajdemo se družiti!“
Što ti je? Jesi li sišao s uma?
Zar zbilja postaješ senilan?
Bože, ozbiljno…
Ravnatelju O.
Moj Bože, gle tko je ovdje.
Taj je šal lijep.
Mislila sam da će mi vrat izgledati golo bez njega.
Odriješila sam kesu i kupila ga na rasprodaji u robnoj kući
jer sam čula da je danas važan dan.
Odlična kupnja. Divno izgleda na vama.
Oh, da. Molim vas, posjetite moj restoran kad uhvatite malo vremena.
Pripremit ću ukusnu pirjanu ribu.
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
Dobro, uskoro će početi promocija knjige.
Krenimo u terapijsku sobu.
Idemo.
-Hoćemo li? -Krenimo natrag unutra.
Jeong-tae!
A-reum!
-Kako se držiš? -A ti?
Ja sam dobro.
Nedostajala si mi.
Usput, nigdje ne vidim onog zgodnog njegovatelja.
Oh, doći će on.
Čini se da mu sin još nije naučio lekciju.
Bože, zgodan je.
Zašto sam tako nervozan?
Seung-jae.
Jae-su.
„Državna služba… Dobrotvorni rad… Prilika da budeš…
Gdje su stvari koje te…“
Ispričavam se.
Gi-do.
Ju-ri, prošlo je toliko vremena! Kako si?
Oh, Bože. On je baš moj tip.
Sad izgledaš kao druga osoba.
Spremaš ispit za državnu službu?
Da, kao što znaš, moj otac zbog mene nije više skupštinar.
Dobro je. Možeš se smijati.
Pa ja nastojim ići istom stazom i raditi za vladu.
Bože, zato naprežem mozak i naporno učim.
Ponosim se tobom.
Ali gdje su moj zgodni Gang-tae i ona vatrena spisateljica?
Ja bih trebala pripovijedati priču jer sam je napisala.
Zašto bi se ti ubacio?
Ko Mun-yeong, moje su sve ilustracije,
što znači da je pola knjige moje. A i dobar sam u pričanju priča.
-Jesi li ti ovisnik o pozornosti? -Što? Što je to?
Ovisnik? Oni su ovisni o drogi? Što je to?
Isuse. Dosta, oboje.
Zakasnit ćemo. Idemo.
Kako bilo, ne dam ti da čitaš. Ne miješaj se u to.
Ne. Surađivali smo u stvaranju, pošteno je da zajedno i čitamo.
-Samo se ne miješaj. -Htio bih to.
-Samo se ne miješaj! -Hoću!
Nastavite li svađu, nitko neće čitati.
Ja ću čitati sve.
-Ne miješaj se. -Baš hoću.
-Samo me poslušaj. -Ne želim.
PROMOCIJA KNJIGE POTRAGA ZA PRAVIM LICEM
S AUTORICOM KO MUN-YEONG I ILUSTRATOROM MOON SANG-TAEOM
Dobro.
Htio bih vam svima zahvaliti zato što nazočite ovom značajnom događaju
koji označava novi početak SangSangESanga, izdavača dječjih knjiga.
Htio bih iskreno zahvaliti i ravnatelju O Ji-wangu
i osoblju Psihijatrijske bolnice „OK“ na osiguravanju ovoga prostora.
Počnimo odmah.
Autorica za djecu, gđa Ko Mun-yeong,
i ilustrator, g. Moon Sang-tae, čitat će svoje novo i traženo izdanje,
Potragu za pravim licem,
što je nastala u njihovoj fantastičnoj suradnji.
POTRAGA ZA PRAVIM LICEM
„Nekoć davno u dvorcu smještenu u dubini šume
živjelo je troje ljudi čija je lica ukrala
Vještica iz Sjene.“
„Čovjek u Kutiji rekao je.
‘Ako se želimo prestati svađati i pronaći sreću,
moramo vratiti naša izgubljena lica.’“
„Uskočili su u auto za kampiranje
i počeli putovanje, potragu za svojim licima.
Jednog su dana naišli na majku lisicu
koja je jecala, zgrčena u snijegu.“
„Maskirani Dječak upitao je majku lisicu.“
‘Gospođo, zašto plačete?’“
„‘Oh, došla sam ovamo kako bih našla malo hrane,
no dijete koje sam nosila na leđima ispustila sam
negdje u snijegu.’“
„Majka lisica isplakala je sve suze.
Naricala je udarajući prsa.
Kad je Maskirani Dječak to vidio, tople su mu suze prošikljale iz očiju.“
„Onda se snijeg počeo brzo otapati,
a mala lisica, smrznuta ispod snijega, brzo se pojavila.“
„Trojac je nastavio svoje putovanje.
Uskoro su naišli na klauna
koji je gol plesao u polju trnovita cvijeća.
Bezosjećajna je Princeza pitala,
‘Zašto tako mahnito plešeš,
znajući da ćeš se ubosti na trnje?’
‘Imam osjećaj da jedino ovako mogu natjerati ljude da me pogledaju.
Ali to boli
i nitko me ne gleda.’ Odgovorio je.
Onda je Bezosjećajna Princeza ušla u polje trnovita cvijeća
i počela plesati s klaunom.
‘Ja sam prazna limenka, pa mi neće nauditi ni trnje.’
Kad je počela skakutati i plesati,
glasni su metalni zvukovi odzvanjali
iz njezina praznog trupa.
I kad su ljudi čuli te zvukove, sjatili su se onamo.
Svjetina je gledala njihov ples
i aplaudirala im.
-Tog časa…“ -„Tog časa…“
-„Tog časa…“
„Tog časa…“
-„Tog…“ -„Tog časa…“
-Kvragu. Ja sam na redu. -Ne, ja sam na radu. Gle, ovaj dio.
-Ja sam na redu. -Gle! Ovdje piše „Mun-yeong“.
-„Mun-yeong.“ -Vidim svoje ime. Čemu krađa mog dijela?
-Ovo je moj dio. -Može li netko od vas samo nastaviti?
Samo prestani. Ako ćeš čitati, čitaj kako treba.
Čemu stalne pauze između riječi?
Bolje nego biti dosadan.
Onaj je čovjek zijevnuo kad si čitala.
-Dosada. -Kvragu.
Samo me slušaj i ne ubacuj se!
„Kvragu“ je zločesta riječ. To je psovka.
Psuješ li na mene? Na svog velikog brata?
Psovat ćeš na mene?
-Svemu si ti kriv. -Vičeš li to na mene?
Rekla si „kvragu“ dok sam čitao.
Zaboravi. Gotov sam. Možeš sama čitati.
Vičeš li ti to sad na mene?
-Zašto se ljutiš? -Zbilja su posebni.
-Hej! Gle tko govori. -Što?
-Zašto si sav razdražen? -A ti?
-Zašto si ljut? -Ti si…
-Stišajte se, oboje. -Odustajem. Gotov sam.
-Zašto vičeš na mene? -Sve je ovo tvoja krivica.
-Rekao sam ti! -Sve si uništio!
-Ti si sve uništila. -Ti si kriv!
-Sve si uništila. -Gle tko govori!
-Gotov sam. -Koji je tvoj problem?
-Ne želim ovo raditi. -Rekla sam ti da bih čitala sama!
Oh, čovječe. Oni neće odrasti tako brzo.
Mislio sam da ste danas slobodni.
Da, samo sam htjela na brzinu pogledati prije nego odem kući.
Nemoj biti prestrog prema njima.
Svađaju se tako jer je pred njima još mnogo odrastanja.
Izvolite.
Sang-tae
je ostavio jednu sa strane i rekao da vi prvi, od svih ljudi,
ne morate kupiti knjigu.
Moj Bože, kako ljubazno.
Onda valjda ne moram kupiti 100 primjeraka knjige.
Tako je.
Otvorite.
Draga moja lažna, prava mama.
Hvala vam za sve ukusne obroke.
Svaki dan želim jesti hranu koju pripremite.
Zbilja vas volim, gđo Kang.
Evo srca za vas.
Šest srdaca.
„Moja lažna, prava mama“? Što to, zaboga, znači?
Pa…
Vi niste naša prava mama, a dragi ste mu koliko i ona?
Tako nešto, valjda.
Oh, čovječe. Valjda se isplatilo sve moje kuhanje za vas dečke.
Pa…
Mogu li vas zagrliti?
Bože, ne moraš pitati.
Hvala vam.
Želim ti sve najbolje.
U redu je.
Nitko neće znati osim ljudi koji su danas bili ovdje.
-Gotov sam. Gotov. -Idi! Odlazi!
Moj Bože, Ko Mun-yeong očito mu ne može parirati.
Ovo je smiješnije od Comedy Big League.
Bezosjećajna Princeza vs. Čovjek u Kutiji. Tko pobjeđuje?
Ovo bi ti moglo marketinški koristiti.
Zbilja misliš tako?
Da, naravno.
Bože. Tako loše lažeš, Ju-ri.
Lee Sang-in.
Možeš posrnuti,
ali znam da nikad nećeš odustati
jer si vrlo snažna osoba.
Pretpostavljam da te neću često viđati
kad se već seliš u Seul radi novog početka.
Počinjem iznova,
ali ne vraćam se u Seul.
Dobio sam uredski prostor u Gradu Seongjinu.
Što?
U Seulu je vrlo skup najam. Zašto bih se tamo vraćao?
A i ti si ovdje.
Kako lijepo.
Mislim, more.
PSIHIJATRIJSKA BOLNICA „OK“
-Ne. Žao mi je, Mun-yeong. -Bože.
-U redu. -Žao mi je. Ispričavam se.
-Sad je sve u redu između nas, je li? -Da!
Gang-tae, žao nam je.
-Pustite. -Hej!
Problematični trojac!
Imam nešto za vas.
Sang-tae, plaćam ti za mural.
-Sviđa li ti se? -Da. Moj Bože!
G. O, ovo je previše.
Ravnatelju O Ji-wang, vi ste…
Vi ste kao čarobnjak od Oji-guna. Kako ste se sjetili ovoga?
Čovječe, želim ga.
Da nisi uopće. Moj je.
Moj je, Mun-yeong. Samo moj.
I ja se želim provozati!
Gospodine, znam da ste ga nabavili zbog murala, ali to je previše.
Sama je gesta dovoljna.
Ali želim vam dati ovo.
Svi troje dosta ste toga prošli zbog toga što se dogodilo.
Zaposlio sam nekog koga nisam smio.
Dugujem ti ispriku i zbog toga, pa samo prihvati i recimo da smo kvit.
Zbog toga ću se osjećati bolje.
Ali osjećam da nije ispravno prihvatiti to.
Onda samo održi riječ i druži se sa mnom kad budeš imao vremena.
Dogovoreno.
Trebali biste ići
na dugo putovanje u tom kamperu.
Mnogo se toga može naučiti na putu.
Ali moram reći, bit će iscrpljujuće paziti na ono dvoje.
Da, ali mislim
da će biti zabavno.
Želim se preseliti u najstrašniju četvrt.
Hajde. Idemo.
Uvijek si htio da nas troje putujemo zajedno
u autu za kampiranje.
Nisi li zato ovo nacrtao?
Ali više ne moramo bježati od leptira,
pa zašto bismo išli nekamo daleko u tom autu za kampiranje?
Ne želim ići.
Ne, mi ne bježimo.
Idemo na putovanje.
Koja je razlika?
Ne želim ići.
Pa, kad bježiš,
ideš na daleko mjesto da se nikad ne vratiš.
Ali putovanje
znači da ideš nekamo daleko s namjerom da se naposljetku vratiš.
Zašto bi odlazio ako ćeš se naposljetku vratiti?
Ne želim ići.
A zašto bi jeo ako ćeš na kraju ionako kakati?
Kažeš, ostala si bez priča koje bi htjela napisati.
Trebamo otići na putovanje tako da nađeš neku inspiraciju.
Čuo sam da pisci često dobiju ideje
za svoje nove knjige dok putuju.
Jest ćemo, spavati i voziti. I tako danima.
Zbilja misliš da će mi ta rutina u tom malom autu za kampiranje
pomoći da niotkuda nađem inspiraciju?
Ne znaš to
dok zapravo ne krenemo na put.
Možeš potražiti inspiraciju
dok ja razvijam svoj um i učim.
A Sang-tae će raditi na crtežima.
Sjajan plan, ne?
Nisam sigurna.
Hej.
Rekla si da sa mnom želiš na dugo putovanje.
Možda ne dugo putovanje.
Ako zbilja hoćeš, može dnevni izlet.
„Dnevni izlet“? Zezaš me?
Želim samo krenuti na put ne misleći na odredište
i samo slobodno voziti bez brige o budućnosti.
Trajalo to jedan mjesec ili pola godine,
nastavit ćemo voziti dok ne budemo htjeli stati…
Smiri se.
Ne uzbuđuj se toliko.
Pokušaj brojiti do tri kad se ne možeš kontrolirati.
To će ti pomoći da se smiriš.
Mislim…
Kako su mi to mogli učiniti?
Suzdržavam se sve ove godine
i jednostavno trpim sve.
Oni to, očito, znaju,
pa kako su mi to mogli učiniti?
Nevjerojatno. Zar ne, Jae-su?
Da, u pravu si.
Moj Bože.
Pitao sam se zašto ste nas pozvali na piće.
Očito ste se trebali nekomu izjadati.
Bože, gle ga kako se duri zbog takve sitnice.
Hej, Gang-tae. Kako si dosad sve podnosio?
Zajedno objavljuju bajku,
pa sam ja izopćen.
Postao sam otpadnik.
Ali…
Nisam se uopće žalio
i pazio sam na njih tijekom cijelog procesa.
Tako je. Da nije bilo sve vaše pomoći, Gang-tae…
Bože, ta knjiga danas ne bi ni postojala.
-Je li tako? -Jest?
-Je li tako? -Da, sigurno.
Mislim, tražim li previše?
Tražim li?
Nije kao da želim ići u Serengeti.
Ne mogu ići tamo jer nemam putovnicu.
Znate? Nije kao da želim ići u svemir.
Iskreno…
Samo sam želio da nas troje otputujemo u tom autu za kampiranje.
Samo da se vozimo planinama i poljima, znaš?
Rekao sam, „Samo se prepustimo struji i vidjet ćemo kamo će nas odvesti.“
A oni ne mogu ni to učiniti za mene?
Apsolutno si u pravu! Gang-tae, toliko si toga trpio.
Sang-tae i Ko Mun-yeong ne mogu ti to učiniti. Duguju ti ispriku!
Moj Bože. Zbilja mi je žao.
Gang-tae, iskreno se ispričavam u njihovo ime.
Stvarno?
Da, naravno.
Zbilja tako misliš?
Nema sumnje.
I vi?
Da, naravno.
Ovo je sve lažno. To je sve laž.
Sve je lažno, lažljivci jedni.
Bože!
-Izvoli. -Mrtav je pijan.
Isuse, gdje si bio?
Hej, znaš li koliko je sati?
Što se događa? Jesi li pio?
Smrdi po alkoholu. Očito je pio.
Hej.
Što je s koferima? Idete li vas dvoje nekamo?
A što misliš? Rekao si da trebamo ići na dugo putovanje.
Jučer smo glumili da te iznenadimo kad dođeš kući.
Ti si se razbjesnio i izjurio van.
I čak si pio?
Obuci ovo. To je naša obiteljska majica.
Baš je zgodna. Gle ovo. Prezgodna je.
Čemu zezanje kad ste ionako mislili ići?
Vas dvoje, ozbiljno…
Idem ovo obući.
-Idemo. -Idemo.
Usput, zašto si toliko pio?
-Ne znam. -Jesi li pio sam?
Koji vrag? Jadna li sam.
Gnjavio si nas s ovim putovanjem,
a pogledaj se sad, sav mamuran. Sjajna li načina da se počne putovanje.
Jesi li u redu, Gang-tae? Imaš li glavobolju?
Povraća li ti se?
-Ne. Dobro sam, Sang-tae. -Dobro si?
Svejedno. Uvijek kažeš da si dobro.
Sad očito nisi dobro.
Ko Mun-yeong, nije lijepo ljutiti se na nekoga komu nije dobro.
Zašto se živciraš?
Što? Upravo mi držiš lekciju?
On je taj koji je pogriješio. Zašto meni kenjaš?
„Kenjaš“?
Prvi put čujem tu riječ.
To je psovka, zar ne?
Jesi li me upravo opsovala?
Jesi li? Onda te trebam naučiti lekciju. Evo ti sad.
-Pusti! -Evo ti sad!
-Bože! -Prestani psovati, hoćeš?
On je počeo. Zašto meni kenjaš?
-Hej, opet si to rekla! -Isuse.
-Prestani! -Sranje!
-Što? „Sranje“? -To boli!
-„Sranje“? -Bože!
Rezanci će postati gnjecavi. Požuri i jedi.
Ne, hvala.
Uzmi malo.
Tko baca hranu, bit će kažnjen.
-Samo podijelimo ovo. -U redu, prepolovit ću to.
„Bože, ovo nije kampiranje koje sam sanjao.“
Suočavanje sa stvarnošću?
„Suočavanje sa stvarnošću“? Što je to?
Shvaćanje stvarnosti.
To je kao buđenje iz pustih snova.
Oh, shvaćam.
Bože, trebam odrijemati.
Probudite me oko večere.
Moraš naučiti malo žargona.
Pokušavam. Ti moraš naučiti više bontona.
Znaš li što znači „LA“?
Da, ledeni americano.
A što je onda „VA“?
Vrući ledeni americano.
-Svejedno. -„LA“ je ledeni americano i…
Ne ideš spavati?
Ne mogu zaspati.
Žao mi je.
Zbog čega?
Zato što sam te dvaput
ozlijedila.
Zbilja se nadam…
da više nećeš biti povrijeđen.
I…
hvala.
Što si me poveo…
na ovo putovanje.
Što te spopalo? Ovo je baš netipično za tebe.
Volim te,
Moon Gang-tae.
Ne
pretvaram se.
Zapravo te volim.
Zbilja to mislim.
Sang-tae.
Hajdemo sutra u Namhae.
Gang-tae, Moon Gang-tae.
Da.
Provodiš li se dobro?
Da, ludo se zabavljam.
Želiš li se nastaviti voziti u autu za kampiranje?
Želim.
Do… Do kada?
Pa… Dok se ne umorimo, valjda?
Shvaćam.
Onda… Onda idi s Mun-yeong.
Ja… Ja želim ići nekamo drugamo.
Zašto? Ne uživaš u putovanju?
Uživam. Baš se mnogo zabavljam. I ja se sjajno provodim,
ali…
želim raditi.
Želim crtati ilustracije
i raditi dječje knjige. To mi je zabavnije.
Shvaćam.
U redu, onda. Krenimo natrag kući.
Ne, vi možete nastaviti s igrom.
Ja želim raditi.
Rekli su da će netko uskoro doći i pokupiti me.
Dobro, pokrenimo se.
Ko Mun-yeong!
-Mun-yeong. -Da.
Jedan drugi pisac knjiga za djecu obožava moje ilustracije
i želi raditi sa mnom.
Kaže da su njegovim pričama potrebne moje ilustracije.
-Sang-tae. -Nekomu…
trebam.
Potreban sam.
Sang-tae, i meni su potrebne tvoje ilustracije.
Sang-tae.
Hoćeš li biti dobro
bez mene?
Neću li ti…
trebati?
Moon Gang-tae
pripada Moon Gang-taeu.
Ne pripadam Sang-taeu!
Pripadam sebi!
Moon Gang-tae pripada Moon Gang-taeu!
Ti pripadaš sebi, a ja pripadam sebi.
Tako je.
Ja pripadam sebi.
Ne pripadam tebi.
Moon Gang-tae
pripada Moon Gang-taeu.
Moon Gang-tae pripada Moon Gang-taeu.
Čekaj.
Gang-tae.
Nemoj plakati, Gang-tae.
Gang-tae.
Hvala… Hvala ti.
Gang-tae.
Hvala.
Hvala ti, Sang-tae.
Zahvalan sam
jer si mi ti veliki brat.
Hvala.
Moon Gang-tae pripada Moon Gang-taeu.
Zdravo!
-Zdravo. -Zdravo.
-Ponijet ću vam torbu. -Hvala vam.
Dobro.
Hvala vam.
Doviđenja!
Doviđenja, ekipa!
Ko Mun-yeong, Moon Gang-tae!
Doviđenja!
Ne svađajte se!
Poljubac je bolji od svađe, u redu?
„Otpočeli su novo putovanje
kako bi našli svoja ukradena lica,
a zla Vještica iz Sjene još se jednom pojavila pred njima.
Otela je Maskiranog Dječaka,
koji je lio suze u ime majke lisice,
kao i Bezosjećajnu Princezu, koja je plesala s klaunom.“
„‘Vas dvoje nikad nećete moći pronaći svoja sretna lica.’
Kad ih je tako proklela, zatvorila ih je
u dubok, mračan krtičin tunel.
Čovjek u Kutiji našao je krtičin tunel nekoliko dana poslije,
ali ulaz je bio tako uzak
da nije mogao ući.“
„‘Što da radim? Moram skinuti ovu kutiju s glave
kako bih ušao u tunel.‘“
„Tog časa do njega je iz tunela dopro glas Maskiranog Dječaka.“
„‘Gospodine, ne brinite se za nas. Samo bježite što dalje.
Vještica iz Sjene brzo se vraća.’“
„Ipak, Čovjek u Kutiji prikupio je hrabrosti
da skine kutiju s glave. Onda je ušao u tunel
te spasio Maskiranog Dječaka i Bezosjećajnu Princezi.
Po izlasku iz mračnog tunela njih je dvoje
vidjelo čovjekovo lice prekriveno blatom i prljavštinom umjesto kutijom
i prasnuli su u smijeh.
Smijali su se i hihotali.
Dok su nekontrolirano smijali,
odjednom je otpala maska Maskiranog Dječaka.“
„Limenka oko trupa Bezosjećajne Princeze
također je otpala i napravila metalnu buku.“
Sviđa mi se.
„Čovjek u Kutiji, sada izvan kutije, ovo je rekao vidjevši
njih dvoje kako su, smijući se, našli svoja prava lica.“
„Sretan.“
On je sretan.
Ja sam sretan.
Ono što im je Vještica iz Sjene ukrala
nisu bila njihova prava lica,
već njihova hrabrost da pronađu sreću.“
Doviđenja.
-Izvolite. -Imam ga.
Oh, rekao je da ćemo prvo popiti kavu.
Bože.
Imamo kave, zar ne?
Niste li prije imali kavu?
Gdje je kava?
Donijet ću ti je.
Pokušajmo to ponovo.
Ušuti, glupi jelene!
Pokušajmo ponovo.
Čekaj.
Dosta.
To je nepisano pravilo. Razumiješ li?
-Shvaćaš li? -Da.
Ispričavam se.
…za kršenje ugovora,
dovoljan je usmeni sporazum zasnovan na povjerenju. To je nepisano pravilo.
Bože. Kako? Je li dobro?
Laže.
Otac g. Leeja je lažac.
Laže.
Otac g. Leeja je lažac.
On je baš poput svog oca
Ne znam točno kako, no mislim da malo sličimo.
U krivu si.
Ja sam vrlo lijepa.
-Uopće ne sličimo. -Ne laži, Ko Mun-yeong.
Rez.
Ne laži, Ko Mun-yeong.
Ja sam vrlo lijepa!
Hoćeš se tući?
Ti malo…
Možda…
Čekaj. Oprosti.
Gdje je ona?
Gdje je Ko Mun-yeong?