A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Mun-yeong!
Szeretlek.
Nem ez a lényeg? Valami más az?
Nem szólalnál meg?
Ha még egyszer azt mondod, hogy szeretsz, talán…
Talán mi?
Ezt teszed?
Az a hülye szarvas!
Fogd be, te hülye szarvas!
Szeretlek.
UTOLSÓ FEJEZET: AZ IGAZI ARC NYOMÁBAN
„Memorandum.
Én, Lee Sang-in, a SangSangESang CEO-ja,
- mindent megteszek… - …mindent megteszek…
- …Sang-tae… - …Sang-tae…
- …mesekönyvének… - …mesekönyvének…
- …kiadásáért. Lee Sang-in.” - …kiadásáért.
Rettenetes a kézírása.
Sang-tae!
MEMORANDUM
Elképesztő, hogy memorandumot tudtál íratni vele!
Eszméletlen vagy.
De azért vártál itt, hogy ezt megmutasd nekem?
- Nem. - Akkor hiányoztam?
- Hé, főnök! - Mi az?
Felmondok nálad.
- Mi? - Nem akarok neked dolgozni.
És ez ilyen hirtelen jött?
Az emberek mindig hirtelen mondanak fel.
Úgyhogy nagyon sajnálom.
De miért?
Magasabb fizut szeretnél?
Hát jó. Ötszáz vonnal megemelem az órabéredet…
Nem is, 1000 vonnal.
Illusztrátor akarok lenni, nem részidős dolgozó.
Tessék?
Igazi illusztrátor szeretnék lenni.
Igazi.
Nem.
Ezt nem teheted.
Ez így túl hirtelen jött.
Nem fogadom el.
Ha felmondasz, szerezz valakit magad helyett!
De ugyanolyan jó dolgozó legyen, mint te!
Szimpatikus legyen, jól rajzoljon,
és egyedi legyen a felfogása!
Higgadtan akartam megválni tőled.
Te nemigen tudsz
higgadt lenni. Legyünk őszinték!
Van, amikor jobb hazudni.
Nem, őszintének kell lennem.
Túl őszinte vagy.
Miért tetted fel a fotómat
az anyukád fájára?
Gondoltam, kíváncsi rád.
Mit mondtál neki rólam?
Azt, hogy Sang-tae legjobb barátja vagy,
amire már régóta vágyott.
És hogy te vagy
a szerelmem.
Hogy mi hárman egy család vagyunk,
és hogy ne aggódjon.
Az az érzésem,
hogy gyűlöl.
Legyünk őszinték!
Nem vagy szerethető alkat.
Most viccelsz?
Miért vágysz mások szeretetére?
Hozzám légy jó!
Álmos vagyok.
Mondom, álmos vagyok.
Jó, aludjunk!
- Oké. - Aludjunk!
Na jó, menjünk!
Azt mondtam, hogy aludjunk, nem azt, hogy menjünk.
Itt alszol?
Ne, menjünk! Elviszlek.
Gang-taenek már megmondtam, hogy itt alszom.
- Miért? - Hogy ki tudjanak békülni.
Maguk közt kell lerendezniük.
Én csak zavarnám őket.
Akkor nem tudnának kibékülni.
Jae… Jae-su, te is itt alhatsz.
Egyébként nagyon remélem, hogy nem horkolsz.
Műttesd meg magad, vagy valami!
Sang-tae!
Mikor leszek én olyan báty, mint te?
Testvér kell neked.
Akkor leszel báty, ha a szüleidnek babájuk lesz.
Jaj, én csak a kisöcséd szeretnék lenni!
Vigyázz! Kés van a kezemben.
Rájöttem,
hogy nem mondtam el valamit.
Mit?
Munkanélküli lettem.
Felmondtál?
- Igen. - Miért?
Új dolgokat akarok kipróbálni.
Ne mondd, hogy tényleg iskolába akarsz járni!
Készülni fogok a felvételire…
Nem.
Inkább szerezz diplomát a neten!
Nem kell az engedélyed.
Miért tanulnál, ha eddig dolgoztál?
Ne érdekeljen!
Ne csinálj semmit! Csak maradj mellettem,
mint egy élősdi!
Mondtam, hogy kés van nálam.
Visszaszívom.
Nem akartam „élősdit” mondani.
Te mit tervezel? Azt mondtad, felhagysz az írással.
Semmiről se akarok írni.
Mi van a mesével,
amiben hárman útra kelnek egy lakóautóval?
Kíváncsian vártam.
Elolvasnád?
Dicsekednék vele.
A kettőtök munkája.
Eldicsekednék vele.
Gyere utánam!
Nézd meg ezt!
Sang-tae rajzolta.
Gang-tae, nagyon boldog mosollyal.
Miközben aludtál,
úgy mosolyogtál, mint aki megvallja a szerelmét.
Nagyon szeretheted az illetőt,
ha még álmodban is
szerelmet vallottál.
Igen.
Ez
nem hasonlít rám.
Miután megláttam a rajzot,
változtattam a történeten.
De a vége még titok.
Akkor
kiadod a könyvet?
Nos, ezt kiadom.
De a jövő még rejtély.
Tetszik?
Igen, tetszik.
Kit szeretsz jobban? Engem vagy Sang-taet?
A leginkább
magamat szeretem.
Megjöttem!
- Ettél, Sang-tae? - Igen.
A ravasz róka!
Engem szeretsz jobban?
Sakk.
Hihetetlen, hogy nem láttam ezt előre!
Megint vesztettem.
Mit kér most?
Kolbászt? Kukoricát? Csokit?
Nehéz szándékosan veszíteni, igaz?
Túlságosan egyértelmű.
Nagyon lehangolt volt mostanában.
Szándékosan veszített,
és ételt hozott, hogy felvidítson?
Egek!
Tessék!
Mi ez?
Az utolsó receptem az orvosaként.
Vegye fel, és menjen el innen!
Ne hunyja be a szemét,
azt színlelve, hogy nem találja a kijáratot!
Menjen ki ebben a cipőben, és keresse meg az ajtót!
Egek, mi a…
Jó a mérete?
Tökéletes.
Magasságos ég!
De sajnálom őt!
- Ezt kicseréltem. - Apa, ez fáj!
- Akkor… - Apa, ez fáj!
- „Apa”? - Nem azt mondta, hogy „ez fáj”?
Szerintem mindkettőt mondta.
Apa, ez fáj! Nagyon fáj, apa!
Rúgják ki, de rögtön!
Úgyis fel akartam mondani.
- Jaj! - „Apának” nevezte, ugye?
Akkor O igazgató fia? A kései gyereke?
Hát ezért volt mindig olyan arrogáns!
Jaj, ez fáj!
Azt hittem, benő a feje lágya,
ha nekem dolgozik, de reménytelen eset.
Őt is elviszem, mikor nyugdíjba megyek.
Tartsák ezt észben! Szép napot!
Gyere csak ide!
Jaj, ez fáj!
Hihetetlen!
Nem is hasonlít az apjára.
Nem minden gyerek hasonlít a szüleire.
Felmondtál Jae-sunál?
Igen.
Akkor egyikünknek sincs munkája.
Egy cipőben járunk.
Egyébként kibékültetek?
A csók jobb, mint a veszekedés.
Ne aggódj, Sang-tae!
Nem csak csók volt, de francia csók is.
Francia… Francia csók?
Igen, de ez nem volt elég, úgyhogy még…
Jaj, mit rugdosol már?
- Rugdostalak? - Igen, kétszer is.
Ég a bokám, a rohadt életbe is!
Sang-tae!
Mun-yeong mégis kiadja a könyvet, amin közösen dolgoztatok.
Igazán… Igazán?
Olyan jól sikerült a házid,
hogy úgy döntöttem, megjutalmazlak a könyvkiadással.
Jutalmat kapok!
De lakóautót nem adhatok.
Miért… Miért nem? Aláírtad a szerződést.
„A munkáltató furgon-lakóautót ad
fizetségül az alkalmazottnak.”
Ez állt a szerződésben.
Igen, tudom.
A következő mondat a probléma.
A következő mondat?
„Az alkalmazottnak van egy öccse, aki nem szeret költözködni.”
Pontosan.
Az öcsnek már nem kell költözködnie.
Már nincs szükségetek lakóautóra.
Ne próbálj vicces lenni!
Pénzt adok helyette. Szereted a pénzt.
Igen… Igen, szeretem a pénzt.
- Sang-tae! - Idős koromra kell a pénz.
A pénz… A pénz nem minden.
De zsebpénzt kell adnom.
Akkor kifizetlek. Rendben?
Igen, rendben.
A francba!
Mikor… Mikor folytatjuk a munkát?
- Rögtön. - „Rögtön”?
Tényleg öribarik vagytok!
A fürjtojást kanállal edd!
Ne makacskodj, ha valami nem működik!
Próbálj ki más módszereket is!
Ne nyaggass már!
Hogy fogsz felelősséget vállalni az ügyért?
Mikor vállaltam felelősséget bármiért?
Hát…
Hamisan jelentetted be, hogy a cégünk kiadja
anyád könyvének utolsó kötetét.
A szakmabeliek most csalónak tartanak.
Mélyponton van a hírnevem. Mit fogsz tenni?
Tornázd fel!
Ha csalinak akartad használni a kéziratot,
ahhoz elég lett volna az Öngyilkos Merénylő.
Miért kellett engem is belekeverned?
Tessék!
Mi ez?
A NYUGATI BOSZORKÁNY ERŐSZAKOS HALÁLA 10.
Nahát!
Anyád utolsó könyve!
Tényleg megvolt neked?
Ez az egyetlen példány.
Eldobhatod, de ki is adhatod. Rajtad áll.
Ha kiadod,
a profit kárpótol a pénzért,
amit mások megkenésére költöttél miattam.
- Mun-yeong! - Válassz!
Mit válasszak?
Ez az új könyvem átdolgozott kézirata.
Ez csodás!
Választanod kell.
Vagy az anyám könyvét adod ki,
vagy az enyémet. Te döntesz.
Nem adok ki könyvet egy olyan írótól,
aki annyi szenvedést okozott neked,
csak hogy meggazdagodjak belőle.
Biztos nem fogod megbánni?
Do Hui-jae utolsó könyvén többet nyernél,
mint Ko Mun-yeong utolsó könyvén.
Én sokkal jobban szeretem a te könyveidet, mint az anyádéit.
Együnk valami puccos ételt? Marhát?
A marhahús jól hangzik.
Te állod a cechet, ugye?
Jaj, de elegem van már a székrekedésből!
Ez meg mi? Hová tűntek?
Letisztítsam az asztalt?
Igen, köszönöm.
Jaj!
Micsoda olcsójános!
Nahát, ez nagyszerű!
Hihetetlen, hogy Sang-tae tényleg debütál illusztrátorként!
Persze hogy debütál!
Aláírunk vele egy szerződést,
és más írókkal is együtt fog működni.
Mun-yeong közölte velem, hogy egy időre abbahagyja az írást.
Önnek igaza van.
Sang-tae jobb illusztrátor lesz, ha több íróval is együttműködik.
Pontosan.
Te jó ég!
Nagyon fog hiányozni, Sang-in, amikor visszaköltözik Szöulba.
Itt kipihentem magam.
Most keresnem kell egy új irodát az újrakezdéshez.
Mikor költözik el?
Amint új irodát találtam.
Úgyhogy élvezze a társaságomat, amíg még itt vagyok!
- Lee úr! - Hát itt van!
Hát azért nem tudtam elérni,
mert szójababot hámozott?
Hékás, miért jött üres kézzel? Hol van a kézirat?
Milyen kézirat?
Do Hui-jae könyvéé. Mondtam, hogy hozza el!
„Do Hui-jae könyvéé”?
Biztos nem álmodta?
Miről beszél maga? Még SMS-t is küldtem.
Nem kaptam SMS-t. Semmit se kaptam.
Nézze, megmutatom…
Seung-jae, megütöttük a főnyereményt!
Van egy példányom Do Hui-jae utolsó könyvéből.
Ez az utolsó reményünk a bevételre.
Mindenképp hozza el a kéziratot az asztalról!
Ne felejtse el, rendben?
Lee Sang-in, az a hitvány kufár!
SZONGDZSINI BÖRTÖN
Hát eljöttél!
Most látsz utoljára.
Mit gondolsz, meddig maradnak veled?
- Egy család vagyunk. - Mégis hogyan?
Kicsikém!
Nagyon szeretlek!
Becses vagy nekem.
Azt akartam, hogy úgy élj, mint én.
Hogy ne ingassanak meg mások.
Hogy bekebelezd a környezeted, és erős nő légy.
Nem olyan nehéz!
Az ösztöneid utat mutatnak.
De miért…
vagy együtt azokkal a barmokkal…
Megkönnyebbültem.
Tessék?
Majdnem olyan démon lettem, mint te.
Megkönnyebbülés, hogy nem lettem.
- Mun-yeong! - Mélyen…
sajnállak, anya.
Azt se tudod, milyen szánalmas vagy,
ezért még inkább szánlak.
Folyton csak enni akarsz.
De mit se tudsz a melegségről.
És ez örökre így lesz.
Még csak nem is érdekel.
Ez köztünk…
a különbség.
Tőled eltérően én megtanultam,
milyen érzés a melegség…
és a kedvesség.
„Melegség”?
De azért
egyél rendesen!
Én pedig mindent megteszek,
hogy kitöröljelek az emlékeimből.
Engem te sose törölsz ki.
Soha!
Sose fogsz tudni kitörölni az emlékezetedből!
Soha!
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
Kitörölted a lepkét.
Nem… Nem töröltem ki.
Csak… Csak ráfestettem.
Nem is látszik, igaz?
Már csak egy új lepkét kell ráfestenem.
Soha! Sose fogsz tudni
kitörölni az emlékezetedből! Soha!
Látod?
Nem tudsz kitörölni.
Ugyanolyanok vagyunk.
Lepke.
Azt mondtad, hogy a „pszichopata” szó a „pszükhéből” ered.
De számunkra
a gyógyulás jelképe.
Meggyógyítja a lelkünket.
Ezt ne feledd!
Igazad van.
Ha nem tudod kitörölni,
el kell takarni valami jobbal.
Ugye?
A lepke meg a lélek a pszükhé. A gyógyulás jelképe.
Gyógyító lepke. Kedves pillangó.
Most fessek egyet?
Látni szeretnéd? Megnézed, hogyan festem meg?
Igen. Fess egy kedves, szép pillangót!
Jó. Egy kedves, szép pillangót.
Gyógyít.
Üdvözlöm!
- Hali! - Megáll az ész!
Hali!
RÉSZMUNKAIDŐST KERESEK
Hallom, felmondtál.
Igen, tanulni fogok.
Te jó ég!
Húzzam le a rolót,
és tanuljak én is?
Mindketten képezhetnénk magunkat.
Megpróbáljam?
- Jae-su! - Igen?
Szívesen készülnél a felvételire, hogy egyetemre menj?
- Egyáltalán nem. - Erről van szó.
Ne azt tedd, amit én!
Tedd azt, amit igazán szeretnél,
és menj oda, ahová menni szeretnél!
Mire célzogatsz?
Szívódjak fel,
mert már nincs szükséged rám?
Hát már falatkát sem érek?
„Fabatkát”.
Úgy mondtad, mintha csirkefalatkákra utalnál.
Így is volt. Olyan dühös vagyok rád,
hogy haszontalan csirkefalatkának érzem magam.
Figyu, bratyó!
Jae-su bátyám!
Most meg mi bajod?
Bátyámnak foglak tekinteni.
Idősebb vagy nálam.
Azt hittem, nem akarsz bátyát.
Mi ez a pálfordulás?
Ha belegondolok,
jobb, ha sok bátyám van.
Azért nem adtam fel,
mert te mindig
ott voltál mellettem.
Megnevettettél,
kisegítettél,
és enyhítettél magányomon.
Köszönöm, Jae-su!
Te tapló!
Akkor légy jó hozzám, oké?
Oké, az leszek.
Szólíts „bátyádnak”!
Bátyám!
- Újra! - Jae-su bátyám!
Újra!
- Ennyi elég. - Jó.
- A doboz. - A doboz…
Most alszik a szereplő.
Nézd, itt egy jót piknikeznek!
Az… Az erdőben vannak.
Ez… Ez a pszükhé.
Itt egy lepkével játszik a lány.
- Jó, a következőt! - Jó.
Ő… Ő a Dobozember.
De… De újra kell rajzolnom. Lapozz!
Itt egy béka van a lány fején.
Ne már!
Túl kicsi az Érzéketlen Hercegnő szeme. Legyen nagyobb!
Legyen… Legyen nagyobb?
Mennyivel? Egy vagy két centiméterrel?
Foglalja el a fél arcát!
Az… Az valószerűtlen.
Ez nem a Szivárvány-tavi kalandok!
- Egyetek gyümölcsöt! - Jaj!
Ne, te nem láthatod!
Tűnés! Kívülálló nem jöhet be ide.
Miért lennék kívülálló?
Márpedig az vagy. Hát maradj is kint!
Hadd maradjak itt! Unatkozom.
Szó se lehet róla. Kifelé!
Sang-tae!
De…
Csak így itt hagysz?
Mit kéne még tennem?
Nem direkt vontál félre?
Miért is?
- Kész vagy? - Igen.
- Mutasd! - Nézd!
- Mi ez? - Te kértél nagy szemeket.
Ez rettenetes!
Te jó ég!
A Nyugati Boszorkány erőszakos halála! Bukkanj már fel!
Hé!
Ne henyéljen, keresse normálisan!
Seung-jae, már nem is válaszol?
Lee úr!
Azt hittem, azt ígérte, hogy nem adja ki Do Hui-jae könyvét.
Nem is fogom kiadni.
Csak fel akarok készülni a jövőre.
Olyan ez a könyv, mint egy takarékszámla.
Ennyi az egész.
Ha csak magának kell, miért segítsek megkeresni?
Hé!
Hát kinek a hibájából tűnt el?
Ha nem hagyta volna a kávézóban a kéziratot,
nem kellett volna
kóbor macskaként turkálnom a szemétben! Hülye!
Tessék? Maga bunkó!
Micsoda?
Mit mondott? Hé!
Már nem is izgatja az állása?
Nem, felmondok!
Remélem, megtalálja a kéziratot, és jó élete lesz!
- Várjon! - Miért? Tuskó!
Pfuj, mi ez a bűz?
Seung-jae, nem bűzlik itt valami?
Tessék?
Nem én bűzlök. Letusoltam, miután hazaértem.
Értem.
Pedig szörnyű bűz van itt!
Jaj! Nyitva hagyom az ajtót.
SANG-IN NEM ÉR RÁ, JU-RI?
Nem akartam magányosan inni.
A maga bűzét hozhatta be Seung-jae a szobámba.
Jaj! Még mindig bűzlök?
Pedig lemosakodtam!
Pár percen belül biztos hozzászokok.
Jól van.
Seung-jae nagyon dühös rám, igaz?
Megint piszkálta valamivel?
Hagyja szegény gyereket!
Micsoda? „Gyereket”?
Seung-jae legalább hat évvel idősebb önnél.
Tessék?
De mindig olyan tisztelettudóan beszél velem!
Ja, az?
Megjátssza, hogy fiatal és buta,
mert azt hiszi,
ez a könnyű élet titka.
Ha belegondolok, sajnálom őt, de… Jaj!
Milyen ravasz!
Szóval idősebb nálam?
Biztos benne?
Igen, idősebb önnél. Nahát!
Maga elmegyógyintézetben dolgozik.
Hihetetlen, hogy ennyire félreismerte!
Tanulhatna tőlem egy s mást.
Én első látásra tudom, hogy ki milyen.
Hányhatnékom van!
Lee Sang-in, ez a büntetése, amiért szekált!
Idegeskedjen egy hónapig! Utána átadom neki.
AZ IGAZI ARC NYOMÁBAN
ÍRTA: KO MUN-YEONG ILLUSZTRÁLTA: MOON SANG-TAE
Mun-yeong! Megjelent az új könyved!
Moon Sang-tae úr! Megjelent a könyv!
Az igazi arc nyomában.
Íme az első kiadás, frissen a nyomdából.
Régóta várt erre, Moon úr.
Nahát, köszönöm!
Az igazi arc nyomában.
„Illusztrálta: Moon Sang-tae”. Moon Sang-tae!
Ez az én nevem! Moon Sang-tae!
- Örülsz? - Hát persze!
Nagyon örülök. Boldog vagyok.
Nézd, itt van rólam egy fotó! Hűha!
Gratulálok a debütálásához!
- Egek! Én dolgoztam ezen a könyvön! - Nohát!
Az igazi arc nyomában című könyvön!
Hová mész, Sang-tae?
Hé, én is megyek! Várjatok meg!
Jaj, továbbra is rossz előérzetem van!
Nem hinném, hogy sikeres lesz a könyv.
- Miért? - Nem ez Mun-yeong szokásos stílusa.
Megváltozott, az írói stílusa is más.
Bár meglenne A Nyugati Boszorkány erőszakos halála!
Akkor nem aggódnék így.
Ne aggódjon annyit, Lee úr!
Hisz sose válnak valóra a megérzései.
Jaj, maga kis…
Anya!
Látod ezt, anya? Itt van.
Ez az én nevem, anya. „Moon Sang-tae”.
Az én nevem… Moon Sang-tae, anya.
Illusztrátor lettem. Hivatásos illusztrátor.
Megmutassam az illusztrációimat, anya?
Nézd, ezeket én rajzoltam! Ezt is.
Most már arckifejezéseket is tudok rajzolni.
-Sang-tae! - Igen?
Anya biztos nagyon kíváncsi arra, hogy miről szól a könyv.
- Olvasd fel neki! - Jó!
Ügyes mesemondó vagyok.
Eltérő hangokat tudok adni Ddochinek, Dounernek és Doolynek. Tudod?
Persze hogy tudom.
Anya, felolvasom neked a könyvet!
„Az igazi arc nyomában.
Írta: Ko Mun-yeong.
Illusztrálta: Moon Sang-tae.”
Felolvasom neked, anya. Jó lesz.
„Az igazi arc nyomában.
Egyszer volt, hol nem volt, az erdő mélyén egy kastélyban
élt három ember, akiknek az Árnyboszorkány
ellopta az arcát.
A fiú idétlen mosolyú álarcot viselt.
A hercegnő hangoskodott, de üres volt belül,
és volt még egy ember, aki egy doboz csapdájában vergődött.
Nem voltak arckifejezéseik, mert ellopták tőlük az arcukat.
Nem értették egymás érzéseit,
úgyhogy folyton félreértették egymást, és veszekedtek.”
Könnyezik a szemem, pedig nagyon boldog vagyok,
testvéreim!
Anya, jók az illusztrációk, ugye?
„Illusztrálta: Moon Sang-tae.”
Most már hivatásos illusztrátor vagyok.
- Kiváló munkát végeztél. - Tudom. „Moon Sang-tae”, anya!
Remek munkát végeztem, anya!
KÖNYVBEMUTATÓ AZ IGAZI ARC NYOMÁBAN
Oké!
Seung-jae, azt hiszem, több székre lesz szükség.
Az intézeti dolgozók azt mondták, majd állnak.
Nem, úgy értem… Nincs elég szék a sajtónak.
Hát, szétküldtem a sajtóközleményt,
de mivel Do Hui-jae könyvéről hazudtunk,
azt hiszik, most is hazudunk.
Csak egy újságíró jön el.
Melyik?
Yoo újságíró.
- Kicsoda? - Én.
Yoo újságíró.
Felveszem az egész rendezvényt, és feltöltöm a csatornámra.
Azt hittem, sarlatán vagy,
de mégiscsak jó orvos vagy.
Segítettél,
hogy Sang-tae megtanuljon szárnyalni, mint a lepkék.
Ugyan, nem csináltam én semmit! Egyedül érte el.
Amúgy csinos vagy ma.
Mi ez a nyálas megjegyzés?
Néha beugorhatnék hozzád enni?
Mint régen.
Bekukucskáltam a fal fölött, mondván:
„Sun-deok! Csináljunk együtt valamit!”
Téged meg mi lelt? Elment az eszed?
Kezdesz szenilis lenni?
De komolyan!
O igazgató!
Nicsak, ki van itt!
Szép ez a sál.
Úgy éreztem, túl pőre lenne nélküle a nyakam.
Akciós volt, hát gondoltam, flancolok egyet,
mert hallottam, hogy fontos nap a mai.
Jó vétel volt. Remekül áll önnek.
Igaz is, jöjjön el az éttermembe, ha ráér!
Finom párolt halat főzök önnek.
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
Na jó, hamarosan kezdődik a könyvbemutató!
Menjünk át a terápiás szobába!
Indulás!
- Rendben? - Gyerünk!
Jeong-tae!
A-reum!
- Hogy vagy? - És te?
Én jól.
Hiányoztál!
Amúgy nem látom itt azt a helyes gondozót.
Ó, ő is itt lesz!
A fia még mindig nem tanulta meg a leckét.
De jól néz ki!
Miért izgulok ennyire?
Seung-jae!
Jae-su!
„Közszolgálat… Jótékonykodás… Esély…
Hol van mindaz, amit…”
Elnézést!
Gi-do!
Ju-ri, de rég láttalak! Hogy vagy?
Nahát! Ő a zsánerem!
Mintha új ember lennél!
Közszolgálati vizsgára készülsz?
Igen. Az apám miattam nem képviselő többé.
Nyugodtan nevethettek.
Úgyhogy a nyomdokaiba lépnék. Az államnak szeretnék dolgozni.
Ezért erőltetem a tanulást.
Büszke vagyok rád.
De hol van a helyes Gang-tae és az a lobbanékony írónő?
Én írtam a sztorit, nekem kéne felolvasnom.
Miért kotyognál bele?
Én rajzoltam az illusztrációkat,
vagyis a fele könyv az enyém. Én is értek a mesemondáshoz.
- Feltűnési viszketegséged van? - Tessék? Az mi?
Viszketegség? Ha viszket valami? Mit jelent?
Jaj, hagyjátok már abba!
Elkésünk. Menjünk!
A fő, hogy te nem olvasol fel. Felejtős!
Nem. Ez a kettőnk könyve, engem is megillet a felolvasás!
- Felejtsd el! - Nem.
- Felejtsd el! - Nem!
Ha vitáztok, mindketten elfelejthetitek. Majd én felolvasom.
- Felejtsd el! - Nem!
- Tedd, amit mondok! - Nem.
KÖNYVBEMUTATÓ AZ IGAZI ARC NYOMÁBAN
KO ÍRÓNŐVEL ÉS MOON ILLUSZTRÁTORRAL
Na jó.
Köszönöm, hogy eljöttek erre a jelentős rendezvényre,
ami a SangSangESang gyerekkönyvkiadó új fejezetét jelzi!
Őszinte hálám O Ji-wang igazgatónak
és az OK Elmegyógyintézet dolgozóinak a helyszín előkészítéséért!
Akkor hát kezdjük!
Ko Mun-yeong kisasszony, a gyerekkönyvíró
és Moon Sang-tae úr, az illusztrátor felolvassák új könyvüket,
Az igazi arc nyomában-t,
fantasztikus együttműködésük gyümölcsét.
AZ IGAZI ARC NYOMÁBAN
„Egyszer volt, hol nem volt, az erdő mélyén egy kastélyban
élt három ember, akiknek az Árnyboszorkány
ellopta az arcát.”
„A Dobozember megszólalt:
‘Ha veszekedés helyett boldogságra vágyunk,
vissza kell szereznünk az igazi arcunkat.‘”
„Felpattantak hát a lakóautóra,
és útra keltek, hogy megkeressék az arcukat.
Egy nap találkoztak egy anyarókával,
aki görnyedten rikoltozott a hóban.”
„Az Álarcos Fiú megkérdezte az anyarókát:
‘Miért zokog így, asszonyom?‘”
„‘Jaj, ételt keresni jöttem ide,
de valahol a hóban leejtettem a kicsinyemet,
akit a hátamon cipeltem!‘”
„Az anyaróka kisírta a szemét.
A mellét verve jajgatott.
Amikor az Álarcos Fiú meglátta ezt, meleg könnyek csordultak ki a szeméből.”
„Aztán gyors olvadásnak indult a hó,
és hamarosan előtűnt a kicsi róka, aki megfagyott a hó alatt.”
„Ők hárman tovább folytatták útjukat.
Hamarosan találkoztak egy bohóccal,
aki csupaszon táncolt egy tövises virágokkal teli réten.
Az Érzéketlen Hercegnő megkérdezte:
‘Mért táncolsz teljes erődből?
Meg fognak szúrni a tövisek.‘
‘Úgy érzem, csak így tudom felkelteni mások figyelmét.
De fáj,
és senki sem néz rám‘ - felelte.
Az Érzéketlen Hercegnő a tövises virágokkal teli rétre sétált,
és táncolni kezdett a bohóccal.
‘Üres bádogdoboz vagyok, nekem nem fáj a tövisszúrás.‘
Amikor elkezdett szökdécselni és táncolni,
hangos zörejek visszhangzottak
üres törzséből.
A hangokra odasereglettek hozzájuk az emberek.
Végignézték a táncukat,
és megtapsolták őket.
- Ekkor…” - „Ekkor…”
- „Ekkor…”
„Ekkor…”
- „Ekkor…” - „Ekkor…”
- A fenébe! Én jövök! - Nem, én jövök. Nézd, ez az én részem!
- Én jövök! - Nézd! „Mun-yeong” van ideírva.
- „Mun-yeong”. - Nem. Ne nyúld le a részem!
- Ez az én részem. - Folytatná egyikőtök?
Elég! Ha fel akarsz olvasni, csináld jól!
- Miért állsz meg a szavak közt? - Jobb, mint unalmasnak lenni!
Ő ásított a felolvasásod alatt.
- Uncsi volt. - Fene!
Tedd, amit mondok! Ne kotyogj bele!
A „fene” csúnya szó. Káromkodás.
Hát így beszélsz velem? A bátyáddal?
Káromkodsz velem?
- A te hibád! - Kiabálsz velem?
Azt mondtad, „fene”, míg felolvastam.
Elég! Végeztem. Csináld magad!
Most kiabálsz velem?
- Miért vagy dühös? - Nem semmi!
- Hé! Még te beszélsz? - Mi?
- Miért vagytok dühösek? - És te?
- Miért? - Te…
- Fogjátok be! - Végeztem. Kiszállok.
- Miért kiabálsz velem? - Az egész a te hibád.
- Megmondtam! - Elrontottad!
- A te hibád!
- Elrontottad! - Te beszélsz?
- Kiszállok. - Mi a bajod?
- Nincs kedvem. - Egyedül akartam felolvasni!
Nahát! Két nagy gyerek!
Azt hittem, ma szabadnapos.
Hát, csak körül akartam nézni, mielőtt hazamegyek.
Ne légy túl szigorú velük!
Azért veszekszenek, mert még gyerekek.
Tessék!
Sang-tae
tette félre önnek, mert szerinte éppen önnek nem szabadna
pénzt költenie rá.
Jaj, de édes!
Akkor, gondolom, nem kell megvennem 100 példányt.
Dehogy!
Nézzen bele!
Drága hamis, igazi anyukám!
Köszönöm a sok finom ételt!
Legszívesebben mindennap a főztjét enném.
Nagyon szeretem önt, Kang asszony.
Szívet is rajzoltam.
Hat szívet.
„Hamis, igazi anyukám”? Hát ez meg mit jelent?
Nos…
bár nem az igazi anyukánk, ugyanúgy szereti magát, mint őt.
Azt hiszem, valami ilyesmit.
Nahát! Akkor megérte főzni rátok!
Nos…
megölelhetném?
Ugyan már, ezt nem kell megkérdezned!
Köszönöm!
Minden jót kívánok!
Semmi baj!
A jelenlévőkön kívül senki sem fog tudni róla.
- Végeztem. Kiszállok. - Menj! Tűnés!
Egek, az írónőnek esélye sincs ellene!
Ez viccesebb, mint egy vígjáték!
Az Érzéketlen Hercegnő a Dobozember ellen. Ki nyer?
Marketing szempontjából a javukra válhat.
Komolyan gondolja?
Hát persze.
Jaj, maga nem tud hazudni, Ju-ri!
Lee úr!
Ha kudarcot is vall,
tudom, hogy nem adja fel,
mert maga nagyon erős.
Biztos ritkán látom majd,
hisz az újrakezdéshez visszamegy Szöulba.
Újrakezdést tervezek,
de nem Szöulban.
Szongdzsinben béreltem irodát.
Tessék?
Szöulban drága a bérlet. Miért mennék vissza?
És maga is itt van.
Milyen szép!
Mármint a tenger.
OK ELMEGYÓGYINTÉZET
- Nem. Sajnálom, Mun-yeong. - Te jó ég!
- Jól van. - Bocsánatot kérek.
- Akkor szent a béke? - Igen!
Sajnáljuk, Gang-tae!
- Eresszetek el! - Hahó!
Bajkeverő bagázs!
Van valamim maguknak.
Sang-tae, ez a fizetség a képéért.
- Tetszik? - Igen. Nahát!
Ez túlzás, uram!
O Ji-wang igazgató, maga…
Maga olyan, mint egy nagy varázsló! Hogy találta ki?
Azta, ez kell nekem!
Verd ki a fejedből! Az enyém!
Az enyém! Csak az enyém.
Én is ki akarom próbálni!
Uram, tudom, hogy a festményért adta cserébe, de ez túlzás.
Elég, ha köszönetet mond.
De ezt önöknek akarom adni.
Mindhárman nehézségeken mentek keresztül.
Én meg rossz embert vettem fel.
Emiatt is bocsánatkéréssel tartozom. Fogadja el, és kvittek vagyunk!
Jobban érezném magam tőle.
Úgy érzem, nem lenne helyes elfogadni.
Akkor állja a szavát, és lógjon velem, ha ráér!
Úgy lesz.
Menjenek el
vele egy hosszú útra!
Sok mindent tanulhatnak az úton.
Bár őszintén, szerintem kimerítő lesz kettejükre vigyázni.
Igaz, de biztos
jó móka lesz.
A legfélelmetesebb környékre akarok költözni.
Na, utazzunk el!
Hisz arra vágytál, hogy lakóautóval
utazgassunk hárman!
Ezt nem ezért rajzoltad?
De már nem kell menekülnünk a lepke elől,
akkor meg minek mennénk messzire a lakóautóval?
Nem akarok elmenni.
De most nem menekülünk.
Utazni fogunk.
Mi a különbség?
Nem akarok menni.
Hát, ha menekülsz,
azért mész messzire, hogy sose térj vissza.
De ha utazol,
úgy mész messzire, hogy végül vissza akarsz térni.
Minek mennénk el, ha végül visszatérünk?
Nem akarok elmenni.
Minek eszel, ha úgyis kikakilod?
Azt mondtad, nem tudsz miről írni.
Az utazásból ihletet meríthetnél.
Hallottam, hogy az írók gyakran utazás közben
kapnak ihletet a könyveikhez.
Eszük, alszunk, vezetünk. És kezdődik elölről.
Ha folyton ezt csinálom abban a kis lakóautóban,
szerinted ihletem támad tőle?
Nem tudhatod,
míg útra nem kelünk.
Ihletet kereshetnél,
míg én tanulok.
Sang-tae meg rajzol.
Jó terv, nem?
Nem hinném.
Figyelj!
Te mondtad, hogy hosszú útra vágysz velem.
Hosszú útra talán mégsem.
Ha utaznál, menjünk el egy napra!
„Egy napra”? Viccelsz?
Céltalanul szeretnék utazgatni,
szabadon vezetni anélkül, hogy a jövő miatt aggódnék!
Akár egy hónapig vagy fél évig is
utazgathatnánk, amíg csak kedvünk tartja…
Nyugodj le!
Ne izgasd fel magad!
Ha elkap a hév, számolj el háromig!
Úgy lenyugszol.
Úgy értem…
hogy tehették ezt velem?
Éveken át elfojtottam a vágyaimat,
csak tűrtem és tűrtem.
Ezt nyilván tudják,
hogy tehették hát velem?
Hihetetlen! Ugye, Jae-su?
Jól mondod.
Te jó ég!
Nem értettem, miért veszel nekünk ennyi piát.
Világos, ki kellett panaszkodnod magad.
Ne duzzogj már ilyen semmiség miatt!
Gang-tae! Hát hogy bírtad ki egész eddig?
Közösen dolgoztak egy mesekönyvön,
úgyhogy engem kiközösítettek.
Száműztek.
De…
egyáltalán nem panaszkodtam,
és végig a gondjukat viseltem.
Így igaz. A te segítséged nélkül…
Nahát, ma nem létezne az a könyv!
- Ugye? - Igen.
- Ugye? - Így van.
Hát túl sokat kérek?
Mi?
Nem azt kértem, hogy menjünk a Serengetibe.
Oda nem mehetek, nincs útlevelem.
Értitek? Nem űrutazást kértem…
Őszintén…
Csak annyit kértem tőlük, hogy utazzunk el a lakóautóval.
Pusztán a hegyekbe meg a mezőkre, értitek?
Azt kértem: „Keljünk útra, és meglátjuk, mi lesz!”
Hát még erre se képesek értem?
Teljesen igazad van! Túl sokat tűrtél már.
Sang-tae és Mun-yeong erre se képes érted! Kérjenek bocsánatot!
Jaj, bocsáss meg!
Őszintén bocsánatot kérek a nevükben.
Tényleg?
Hát persze!
Komolyan mondod?
Naná!
Te is?
Természetesen!
Hamisak vagytok. Hazudtok.
Hamisak vagytok, hazugok!
Ajjaj!
- Tessék! - Holtrészeg.
Hol a fenében voltál?
Tudod, hány óra van?
Mi történt? Miért ittál?
Bűzlik az alkoholtól. Ivott.
Figyu!
Mik ezek a bőröndök? Mentek valahová?
Szerinted? Azt mondtad, hosszú útra vágysz.
Szerepet játszottunk, hogy meglepődj, mikor hazaérsz.
Sértődötten elviharzottál.
Még ittál is?
Ezt vedd fel! A családi pólónk.
Nagyon ari. Nézd meg! Tök ari!
Miért szívattatok, ha jönni akartatok?
De komolyan, ti…
Ezt felveszem.
- Indulás! - Indulás!
Egyébként miért ittál annyit?
- Nem tudom. - Egyedül ittál?
Basszus! Szegény fejem!
Te akartál annyira utazni,
erre totál másnapos vagy. Jó kezdet!
Jól vagy, Gang-tae? Fáj a fejed?
Hánynod kell?
- Nem, jól vagyok. - Jól vagy?
Na persze! Te mindig azt mondod, hogy jól vagy.
De most nem vagy jól.
Mun-yeong, nem szép megharagudni valakire, aki nincs jól.
Miért húzod fel magad?
Mi az? Most kioktatsz?
Ő a hibás. Miért nekem lököd ezt a faszságot?
„Faszságot”?
Még sose hallottam ezt a szót.
Csúnya szó, igaz?
Csúnyán beszéltél velem?
Igen? Móresre tanítalak. Ezt kapd ki!
- Engedj el! - Ezt kapd ki!
- Jaj! - Ne káromkodj!
Gang-tae kezdte! Miért nekem lököd a faszságot?
- Megint kimondtad! - Jaj!
- Állj meg! - Picsába!
- Mi? „Picsába”? - Ez fáj!
- „Picsába”? - Jaj!
Szétázik a tészta. Siess, egyél!
Kösz, nem!
Egyél!
Kikapsz, ha pazarlod az ételt.
- Együk meg ketten! - Jó, elfelezem.
„Hát, nem ilyen utazásról álmodoztam.”
Pofon vágott a valóság?
Hogy tud pofon vágni a valóság?
Úgy, hogy meglep.
Felébreszt a hiú álmodból.
Értem már!
Jaj, le kell dőlnöm egy kicsit!
Vacsorára keltsetek fel!
Tanulj szleng kifejezéseket!
Igyekszem. Te meg tanulj jó modort!
Tudod, mit jelent az „AJ”?
Igen, amerikai jegeskávé.
Na és az „FA”?
Forró amerikai jegeskávé.
- Aha. - Az „AJ” amerikai jegeskávé…
Nem fekszel le?
Nem tudok elaludni.
Sajnálom.
Mit?
Hogy kétszer is
lesérültél miattam.
Nagyon remélem,
hogy nem esik bajod többé.
És…
köszönöm…
hogy elhoztál
erre az útra.
Mi ütött beléd? Nem ismerek rád.
Szeretlek,
Gang-tae.
Nem
színlelem.
Tényleg szeretlek.
Komolyan mondom.
Sang-tae!
Ma menjünk Namhaebe!
Gang-tae!
Igen?
Jól érzed magad?
Igen, fantasztikusan.
Tovább akarsz utazni a lakóautóval?
Igen.
De… meddig?
Hát… amíg meg nem unjuk.
Értem.
Akkor… Akkor menj Mun-yeonggal!
Én… Én máshová szeretnék menni.
Miért? Nem élvezed az utat?
De. Nagyon. Én is jól érzem magam,
de…
dolgozni szeretnék.
Illusztrációkat rajzolni,
gyerekkönyveket készíteni. Azt jobban élvezem.
Értem.
Hát jó. Akkor menjünk haza!
Nem, ti utazgassatok csak!
Én dolgozni szeretnék.
Azt mondták, hamarosan értem jön valaki.
Na jó, útra fel!
Mun-yeong!
- Mun-yeong! - Igen?
Egy másik gyerekkönyvíró odavan az illusztrációimért,
és velem szeretne dolgozni.
Azt mondták, hogy az én illusztrációim kellenek a sztorihoz.
- Sang-tae! - Valakinek
szüksége van rám.
Szükség van rám.
Sang-tae, nekem is szükségem van az illusztrációidra.
Sang-tae!
Megleszel
nélkülem?
Nem lesz
szükséged rám?
Moon Gang-tae
dolga Moon Gang-tae.
Nem felelek Sang-taeért!
Én magamért felelek!
Moon Gang-tae dolga Moon Gang-tae!
Moon Gang-tae dolga Moon Gang-tae.
Te magadért felelsz, én magamért.
Igaz.
Én magamért felelek.
És nem érted.
Moon Gang-tae
dolga Moon Gang-tae.
Moon Gang-tae dolga Moon Gang-tae.
Várj!
Gang-tae!
Ne sírj, Gang-tae!
Gang-tae!
Köszönöm… Köszönöm szépen.
Gang-tae!
Köszönöm!
Én köszönöm!
Hálás vagyok,
hogy te vagy a bátyám.
Köszönöm!
Moon Gang-tae dolga Moon Gang-tae.
Üdv!
- Üdv! - Üdv!
- Adja a táskáját! - Köszönöm!
Jól van.
Köszönöm!
Sziasztok!
Viszlát!
Mun-yeong, Gang-tae!
Pá!
Ne veszekedjetek!
A csók jobb, mint a veszekedés, világos?
„Új útra keltek,
hogy megkeressék az ellopott arcukat,
és a gonosz Árnyboszorkány újra előttük termett.
Elrabolta az Álarcos Fiút,
akit megríkatott az anyaróka,
és az Érzéketlen Hercegnőt is, aki a bohóccal táncolt.”
„‘Ti ketten sose találjátok meg a boldog arcotokat.
Miután megátkozta őket, bezárta őket
egy sötét vakondüregbe.
A Dobozember pár nap múlva rátalált a vakondüregre,
de nem fért be
a szűk bejáraton.‘”
„‘Most mitévő legyek? Le kell vennem a fejemről ezt a dobozt,
hogy bemehessek az üregbe.‘”
„Ekkor meghallotta az Álarcos Fiú hangját.”
„‘Ne törődjön velünk, uram! Meneküljön el!
Visszajön az Árnyboszorkány.‘”
„De a Dobozember összeszedte a bátorságát,
és levette a dobozt a fejéről. Aztán bebújt az üregbe,
és megmentette az Álarcos Fiút és az Érzéketlen Hercegnőt.
Miután kijöttek a sötét üregből, ők ketten
meglátták a férfi arcát, amit doboz helyett kosz borított,
és nevetésben törtek ki.
Rengeteget kacagtak.
A sok nevetéstől
az Álarcos Fiúnak hirtelen leesett az álarca.”
„Az Érzéketlen Hercegnőről is leesett
a bádogdoboz, és nagy zajt csapott.”
Szeretem.
„A doboz nélküli Dobozember így szólt, mikor meglátta,
hogy nevetés közben meglett az igazi arcuk.”
„Boldog.”
Boldog.
Boldog vagyok.
„Az Árnyboszorkány
nem az igazi arcukat lopta el,
hanem a bátorságukat arra, hogy boldogságra törekedjenek.”
Sziasztok!
- Tessék! - Fogom.
Ja, azt mondta, hogy előbb kávézunk!
Nahát!
Kávézunk, ugye?
Ti még nem kávéztatok?
Hol van a kávé?
Hozok neked.
Vegyük újra!
Fogd be, te hülye szarvas!
Újra!
Várj!
Elég!
Hallgatólagos szabály. Világos?
- Tényleg? - Igen.
Bocs!
…illetően
a szóbeli megállapodás is elég. Hallgatólagos szabály.
Egek! Hogyan? Jól van?
Hazudik.
Lee apja hazudozó.
Hazudik.
Lee apja hazudozó.
Az apjára ütött
Nem tudom, miben, de hasonlítunk.
Tévedsz.
Én szép vagyok.
- Teljesen máshogy nézünk ki. - Ne hazudj, Mun-yeong!
Ennyi!
Ne hazudj, Mun-yeong!
Én szép vagyok!
Balhézni akarsz?
Te kis…
Talán…
Pillanat! Elnézést!
Hol van?
Hol van Ko Mun-yeong?