Náš svět byl nehostinným prostředím po miliardy let.
Zpustošený živly a přírodními silami.
Toto je příběh, který se odehrál mezi vlnami.
Zde, stranou od pevninských bouří, se zrodil život…
…Který v budoucnu navždy změní naši planetu.
ŽIVOT NA NAŠÍ PLANETĚ
DRUHÁ KAPITOLA
NEZNÁMÉ ÚZEMÍ
V dobách dávno ztracených v propasti času se Země stěží podobala té, kterou známe
dnes.
Téměř devadesát procent jejího povrchu tvořila voda, přesto měla do modré planety
daleko.
Obrovské metanové mraky zbarvovaly atmosféru do žluta.
Na souši panovaly ještě krutější podmínky.
Sopečné výbuchy bez přestání otřásaly zemí po mnoho milionů let.
Mocné erupce byly jednou z mála zvukových kulis této tiché říše.
Ve světě, který sestával z jedovatého vzduchu a roztavených hornin byl život,
jak ho známe dnes, nemožný.
V pravěkých mořích to však začínalo vířit.
Pod hladinou se ukrýval dlouhý pás planktonu.
Právě z těchto mikroskopických buněk vzešlo něco zcela nového.
Fotosyntéza.
Toto znamená, že dokáže energii za Slunce využít ke svému růstu.
Přelomový okamžik, díky kterému plankton jednoho dne dá vzniknout veškerému životu
na Zemi.
To je však pouhý začátek.
Vedlejším produktem fotosyntézy je plyn.
Složka, která ke zrodu živočichů doposud chyběla…
Kyslík.
Plankton během dvou miliard let vyprodukoval tolik kyslíku, že zcela
proměnil naši planetu.
Země se stala novým, přívětivějším světem, kde se život mohl konečně naplno
rozběhnout.
Dnes, o miliony let později, lze stále pozorovat záblesky toho, jak následující
vlna tehdejšího života vypadala.
Protože v některých částech našich mělkých vod se od svých primitivnějších
začátků moc nezměnil.
Možná tak nevypadají, ale řadí se mezi živočichy. Jsou velmi podobní prvním
složitějším formám života.
Většina z nich má měkké tělo a ulpívá na mořském dně.
Mají senzory.
Někteří jsou dokonce schopni pozorovat své okolí.
Mnoho z nich získává potravu filtrováním vody. Sbírají plankton těmi
nejzvláštnějšími způsoby.
Ale ne všichni zdejší živočichové jsou připoutáni k jednomu místu…
Někteří se pohybují a zkoumají tak mořské dno stejně jako jejich předchůdci
před miliony let. …
Mělčiny mohou z jistého pohledu působit jako Ráj, bezpečné útočiště pro život. Ale
nenechte se zmást.
Z území současné Kalifornie … pochází duhový plž.… Jeho plíživý pohyb však
skrývá zlověstnou stránku.
Stejně jako jeho předchůdci přichází lovit.
Přizpůsobil se roli predátora.
A jako kořist si vybral…
Sasanky.
Ale stejně jako první dravci má i plž stále co zlepšovat.
Protože zde…je správné načasování…
Vším.
Naštěstí pro lovce je jeho kořist připoutaná ke dnu a nemůže se schovávat
věčně.
Osud sasanky? Být pozřena plžem zevnitř.
PŘED 530 MILIONY LET
Životem v pravěkých mořích otřásl příchod predátorů.
Ti, kteří byli loveni se museli přizpůsobit, jinak jim hrozilo vyhynutí.
Jedné skupině živočichů se podařilo adaptovat dosud nevídaným způsobem.
Přestože se jednalo o jednoho živočicha, byl schopný rozčlenit se do
několika jednotlivých vrstev a postupně se osvobodit.
Medúzy.
Před pět set čtyřiceti miliony lety se staly prvními živočichy, kteří se
odpoutali od mořského dna a naučily se plavat…
Ale predátoři číhali všude…
Vyzbrojeny jedovatými chypadly, si sasanky s malými medúzami hravě poradí…
Vzhledem k jejich neuvěřitelnému množství se útěk zdá být nemožný…
Je chycena.
Ale ne na dlouho.
Přece jen unikla na svobodu…
Díky schopnosti plavat se medúzy staly prvními živočichy, kteří se osvobodili z
ulit a vydali se na průzkum oceánu…
Ryby se měly teprve vyvinout, takže zde były schopny žít život beze strachu z
predátorů.
Po čase je následovali další.
Před více než půl miliardou let však oceán patřil jen jim…
PŘED 508 MILIONY LET
Ti, co zůstali připoutáni na mořském dně, museli nalézt jiný způsob, jak predátorům
uniknout…
Toto podivuhodné stvoření se nazývá trilobit.
Adaptoval se pomocí svého revolučního krunýře.
Trilobiti jsou jedni z prvních zástupců zbrusu nové dynastie.
Členovci.
Vyvinuli si vnější kostru, která slouží jako štít k ochraně jejich měkkých tkání.
A v těchto vodách to skutečně potřebují.
Toto je Anomalokaris.
Živočich bizarního vzezření. Jeho jméno znamená neobvyklá kreveta.
A v tropických mělčinách světa před pěti sty osmi miliony let se stal prvním
vrcholovým predátorem…
I s trilobitím krunýřem je moudré držet se z dohledu.
Daleko od kaňonů ale není kde se schovat.
Na tomto lovu je totiž stěžejní…
Jeho rychlost.
Narozdíl od medúzy, Anomalokaris dokáže udržet směr i rychlost.
Ne vždy to však stačí.
Pokud je trilobit zahnán do rohu, přijde na řadu jeho krunýř.
Po stočení do klubíčka se stane naprosto neproniknutelným…
I pro neobvyklou krevetu.
Když pomine nebezpečí, trilobit se znovu vydává na cestu. …
Je na cestě za jednou z největších podívaných pravěkého oceánu…
Trilobití shromaždiště, kam se tisíce trilobitů stahují za účelem páření.
V dějinách života dosáhl krunýř takového úspěchu, že je dnes téměř osmdesát procent
všech živočichů, včetně hmyzu, pavouků a krabů, s těmito pravěkými členovci
příbuzných.
Ani krunýř však není zárukou ochrany. …
PŘED 468 MILIONY LET
O čtyřicet milionů let později se začala psát éra nového života,
mnohonásobně pestřejší, než kdy předtím.
Trilobiti nadále zůstávají na vrcholu a jejich krunýř se stává robustnějším.
Tento útes ovšem ohrožuje nový druh predátora…
Předek dnešní chobotnice a olihně.
Tito obři patří k dynastii zvané hlavonožci.
Ten největší z nich, s ulitou o velikosti osmi metrů, je Kameroceras…
Tento lovec svým vzrůstem trilobita mnohonásobně převyšuje.
Hrozbu z něj ale nečiní jen jeho velikost. …
U Kamerocera se vyvinul způsob, jakým je schopen lovit kořist i poslepu.
V těchto vodách totiž loví nejen pomocí zraku,…
Ale také pomocí hmatu…
Jediná šance tilobita…je zmizet z dosahu.
Se zobákem jako nůžky, který prosekne i ten nejtvrdší krunýř si Kamerocerasové
podmanili moře. Objevuje se však další, nový soupeř.
Obdařený výrazem neustálého překvapení.… T oto je Arandaspis … Raný druh rybovitého
obratlovce.
Nemá vyvinutou čelist, potravu může pouze nasávat.
Později však díky evoluci získá něco, co obrátí běh dějin novým směrem.
Vnitřní kostru, která mu zajistí rychlost i obratnost.
Páteř.
A i když na to zrovna nevypadají, z ryb jako Arandaspis jednoho dne vzniknou
všichni ostatní obratlovci.
Obojživelníci, plazi, savci i ptáci.
Obratlovci jsou však v tuto chvíli teprve na začátku své dlouhé cesty. ….
PŘED 445 MILIONY LET
O dvacet milionů let později se život musel postavit jedné z nějvětších
překážek. …
Podnebí se začalo náhle ochlazovat…
Změna, která měla přinést neblahé následky…
Moře začala kousek po kousku zamrzat…
Pro obyvatele tehdy tropických vod to byla katastrofa…
Z mělčin se staly ledové hřbitovy.
První hromadné vymírání druhů…
Osudné mrazy způsobily šedesátiprocentní pokles oxidu uhličitého.
Bez skleníkového plynu, který by ji ohříval, se planeta ponořila do doby
ledové…
Ta přetrvala následujících dvěstě tisíc let…
V momentě, kdy vrcholila, pokrýval led téměř polovinu planety, což vedlo k zániku
osmdesáti pěti procent veškerého života.
Navždy vyškrtnutého z rodinného stromu…
Přeživšími zániku tropických mělčin se stali ti, kteří zvládli přesun do hlubších
vod…
Jedním z nich byla loděnka, menší příbuzný obřího Kamerocera.
Vyvinula se před stovkami milionů let, ale přežívá dodnes.
Za svůj úspěch vděčí neměnným hlubinám oceánu.
V hloubce šesti set metrů teploty klesají jen zřídka, což z nich činí
stabilní útočiště.
Když udeřila Doba ledová, zamířilo do hlubin nepřeberné množství živočichů.
Ale nejvíce se v nich dařilo hlavonožcům.
Mnoho z nich brázdí hloubky oceánů dodnes.
Včetně chobotnic a olihní.
Tlak hlubin na jejich želatinová těla nemá žádný vliv.
A vyvinuté smysly jim umožňují orientaci v temnotě.
Neomezeni ulitami se vyvinuli do všemožných tvarů a velikostí…
Ale tento temný svět nepatří jen jim.
Žijí tu také členovci, jako tento pavoučí krab.
Po mořském dnu si razí cestu pomocí citlivých senzorů.
A společně s nimi, obratlovci.
Díky omezenému množství potravy jsou zde vzácní.
V hlubinách dnes žije jen přibližně deset procent ryb.
Není to místo, kde mohou uplatnit své silné stránky.
Narozdíl od hlavonožců, kteří se v hlubinách stali téměř dokonalými
predátory.
Jak již brzy pozná tato kreveta…
Voda kolem ní se třpytí bioluminiscenčním planktonem.
Při jakémkoli vyrušení se na krátký okamžik rozsvítí.
Kreveta má však společnost.
Ze svého úkrytu vše pozoruje oliheň.
Díky velkým očím je její zrak ve tmě perfektní…
Pozorováním světelných teček sleduje každý pohyb, … který kreveta udělá…
Kreveta… útok nečekala…
Nikoho nejspíš nepřekvapí, že si olihně s tak mimořádně vyvinutými smysly tento
studený, temný svět podmanily.
Mrazy však život během Doby ledové nesužovaly věčně. ….
PŘED 444 MILIONY LET
Dvěstě tisíc let po velkých mrazech se v ledu objevila modrá žíla.
Voda.
Hladina oxidu uhličitého se vrátila do původních hodnot, což způsobilo zvýšení
teploty. Začala celosvětová obleva. Nejprve pomalu, postupně nabírajíc rapidní
tempo…
Netrvalo dlouho a stometrové ledovce se proměnily v teplá moře.
Během několika tisíciletí roztála téměř polovina ledu na planetě.
A za několik dalších zmizel úplně.
Pro ty, co našli úkryt v hlubinách to byla šance zamířit zpět…
U pobřeží dnešní Austrálie plave mladý samec sépie vějířovité.
Stejně jako jeho předchůdci z Doby ledové, cestuje do mělčin za účelem
páření.
Jsou tu ale i ti, kteří dorazili před ním…
Včetně tohoto alfa samce,…
Který žárlivě brání svou partnerku.
A nehodlá se o ni dělit…
Menšího samce to však neodradí…
Místo toho vyčkává. A sleduje,…
Jak do arény vstupuje nový sameček.
A dává najevo svůj záměr…
Vyzvat alfa samce…
Oba zůstávají neústupní a souboj se stává nevyhnutelným.
Mladému samečkovi je dovolen první výpad…
Když se přiblíží, zatáhne chapadla… a změnou barvy…
Dokonale napodobí… samičku.
Za použití mozku, nikoliv síly, se vplíží mezi ně.
Alfa samec má nyní za to, že nechrání jednu…
Ale dvě samičky.
Netuší, že se tento mladý lstivý vetřelec nyní páří s jeho vyvolenou…
Výjimečná inteligence a pozoruhodné smysly pomohly hlavonožcům osídlit všechny
oceány na Zemi…
V temných hlubinách jsou však jen zřídkakdy vrcholnými dravci, jakými bývali
jejich vznešení předkové.
V pravěkých mořích se chystalo střídání stráží…
PŘED 374 MILIONY LET
Sedmdesát milionů let po velkém tání, v období zvaném Devon, se obratlovci dali do
pohybu…
Toto je Dunkleosteus.
Potomek miniaturního Arandaspise.
Se svými devíti metry tato ryba není žádným drobečkem.
I její mláďata s poloviční velikostí platí za obávané predátory.
A tento dospívající jedinec právě cosi zbystřil.
Amonyti.
Blízcí příbuzní dnešních loděnek hlubinných…
Jako obratlovec nemá Dunkleosteus problém nabrat rychlost, aby je dostihl.
Amonyti však mohou použít vlastní trik.
Proudový pohon.
Postačí k tomu, aby mládě přelstili.
Když začne kroužit,
Amonyti udělají to samé.
Zatímco jejich tělo chrání ulita.
Kdysi dávno by tato metoda zafungovala.
Ale Dunkleosteus má k dispozici zbraň, která jeho předkům chyběla.
Čelisti.
Díky nim svou oběť může zakousnout a roztrhat.
Pokud ji popadne ve správném úhlu.
Naštěstí pro Amonita nejsou čelisti mladé ryby tak silné, aby jeho ulitu prokously.
Ale čelisti dospělého ano.
Páteř a čelisti se ukázaly být vítěznou kombinací. Tak dokonalou, že se obratlovci
od této chvíle… neohlédli… zpět.
Dnes je na světě více než třicet tisíc druhů ryb.
Čtyřicetkrát více než hlavonožců.
Navzdory jejich nekonečné rozmanitosti tuto dokonalou výbavu vlastní každý z
nich.
Páteř jim poskytuje rychlost a sílu,… ať jsou jakékoliv velikosti.… Zatímco čelisti
poskytují mocný skus.
To však zdaleka není vše.
Některé ryby své čelisti používají k ochraně vajíček.
Jiné k přilákání partnera…
A pak je tu Neoklinus blanšardy…
Čelisti nepoužívá jen k chytání krabů…
Slouží mu také k předvedení jedné z nejděsivějších přehlídek přírodního světa.
K zastrašení svých rivalů.
Pro tyto ryby je velikost vším…
Velkými čelistmi si zajišťují vládu nad svým teritoriem…
A tak neohroženě brázdí mořské vody. - Ale jsou tu i další predátoři…
Poprvé se objevily před více než čtyřmi sty miliony let.
A strach šíří dodnes.
Říká se jim žraloci.
K osvědčené kombinaci páteře s čelistí se přidaly smysly tak ostré, že jsou schopni
svou kořist zbystřit na stovky metrů. Mnoho z nich se pyšní takovou velikostí a
silou, že se dají považovat téměř za dokonalého oceánského predátora…
Ve vodách západní Austrálie se tyto ryby semkly, aby si vzájemně zajistily ochranu.
Žraloci se však drží zpátky.
Mají totiž v záloze speciální plán.
Pracují jako tým. Někteří z nich zaútočí zespodu, aby ryby přišpendlili ke dnu.
Další připlavou ze stran.
A vyženou tak hejna z otevřeného oceánu na mělčinu.
Teď, v počtu několika stovek, sehrávají boj s časem.
Zatímco jejich kořisti docházejí síly.
Tuto techniku lovu zdokonalovali po miliony let.
Krveprolití však nastává v okamžiku.
Téměř nezměněni od velkého tání jsou žraloci jednou z nejúspěšnějších dynastií
v dějinách.
Svou nadvládu však dluží pádu jednoho ze svých největších soupeřů…
PŘED 360 MILIONY LET
Dunkleosteus vládl pravěkým mořím… po dvacet milionů let.
To z něj činí predátora, kterému se ani žraloci nevyrovnají.
Dunkleosteus však utrpěl zničující porážku…
Díky planktonu.
Miliardy let předtím se právě plankton stal katalyzátorem života.
Teď ho však málem přivedl ke konci.
Náhlé zvýšení množství živin v oceánu způsobilo nárůst populace planktonu …
V dosud nevídaném rozsahu.
Šířil se prosluněnými mělčinami jako hutná polévka a přinesl s sebou tlení…
Které způsobilo pokles kyslíku v oceánu.
Bez této přísady, stěžejní pro život, se mořští tvorové začali dusit. …
Na ty, kterým se bahnu nepodařilo uniknout čekal jediný osud.
Vyhynutí.
Dunkleosteus se stal jedním z mnoha navždy ztracených druhů…
Mrtvá těla zaplavila pobřeží po celém světě. …
Jen několika málo šťastlivcům se podařilo přežít, mezi nimi právě raní žraloci. …
Během druhého hromadného vymírání bylo vyhlazeno osmdesát procent veškerého
mořského života.
Ale náš příběh zde ještě nekončí.
Živiny, které způsobily nárůst planktonu…
Nepocházely z moře.
Byly do něj zaneseny z pevniny.
Vyprodukovány rostlinami během jedné z nejúžasnějších událostí všech dob. …
Růst zeleně na naší planetě…
Kdysi sopečná pustina… nyní… kypěla životem.
Tento pestrý svět nabídl nové příležitosti.
Rostliny připravily živočichům ideální podmínky k životu.
A zanedlouho…o vládu na pevnině… nastala bitva.