Miliony let před začátkem éry dinosaurů - vládli naší planetě zrovna tak velkolepí
tvorové.
Zrodily se dvě velké dynastie, které spolu soupeřily o moc.
Toto je příběh o tom, jak bitva o souš navždy změnila naši planetu…
ŽIVOT NA NAŠÍ PLANETĚ
KAPITOLA TŘETÍ VETŘELCI NA PEVNINĚ
PŘED 500 MILIONY LET
Po většinu existence naší planety byla pevnina pro život nehostinným prostředím.
Pusté a bezútěšné království…
Podobná spíše povrchu měsíce, než dnešní Zemi.
Je těžké si představit, že si život zvládl prorazit cestu i v této nepřívětivé
krajině. …
Pod mořskou hladinou, kde už život vzkvétal po více než dvě miliardy let, se
však vyskytla podivuhodná forma života.
Lišejník nepůsobí nijak výjimečně, ale opak je pravdou.
Přelomové spojení.
Ani rostlina, ani živočich. Lišejník je zvláštní kombinací hub a řas, které
společnými silami překonali nevraživost neúrodné Země…
A to nebylo zdaleka všechno, staly se doslova průkopníky…
Jak se šířily, jejich drobná vlákna napomáhala rozložit kameny, vytvořit tak
první půdu,…
A tím vytvořit cestu rostlinám.
Jako jedny z prvních… se objevily mechy.
Jejich trsy nerostly směrem vzhůru, ale rozpínaly se do šířky.
Množily se rychleji, než lišejníky a brzy pokryly pevninu, které nerušeně
vládly dalších čtyřicet milionů let…
Blížila se však zelená revoluce, která měla krajinu změnit navždy.
Klíčovým se stal vývoj nové stavební složky, ligninu.
Lignin zesílil stěny rostlinných buněk. Díky němu dorůstaly větších rozměrů a byly
silnější, než kdy předtím…
Rostliny se vymanily z role pouhé pokrývky a začaly svádět boj o přístup ke světlu…
Časem některé z nich vyrostly natolik, že se tyčily nad okolním světem.
Dnešní sekvoje jsou přírodními mrakodrapy.
Dosahujíc výšky přes sto metrů platí za nejvyšší živé organismy, které kdy
existovaly…
Sekvoje však zastupují jen jeden ze čtyř set tisíc druhů rostlin.
Jsou nepřehlédnutelnou známkou života na naší planetě…
V dávných dějinách planety Země příchod rostlin vytvořil nové biotopy pro další
vetřelce z moří.
PŘED 345 MILIONY LET
Prvními živočichy, kteří vystoupili na pevninu, byli členovci.
Příbuzní trilobitů, které pod vodou chránila tvrdá vnější kostra.
Na pevnině jim toto brnění poskytovalo oporu a zabraňovalo jejich vyschnutí.
Pomáhalo jim i dýchat.
A s množstvím kyslíku o šedesát procent vyšším, než je dnes, někteří z nich
vyrostli do gigantických rozměrů…
Artropleura, největší stonožka, která kdy kráčela po Zemi.
S délkou dvou a půl metru a šířkou půl metru nemá žádné přirozené nepřátele.
Veškerou svou energii tedy může věnovat hledání partnera.
Pro samečka Artropleury však hledání dokonalé družky není jednoduché…
Je totiž prakticky slepý.
Svět kolem sebe vnímá hlavně pomocí hmatu a čichu…
Kapradinový les je rozsáhlý.
A samička se může skrývat kdekoli…
Ale jeho hledání není tak beznadějné, jak se zdá…
Samičky připravené k páření pro samce zanechávají pachovou stopu.
Stopu života v temnotě…
Cítit, kde samička byla, však není to samé jako tušit, kde se nachází nyní…
Konečně se dočkal šance samičku okouzlit.
Třením částí své schránky pro ni hraje jedinečnou píseň lásky…
Páření na souši může být velmi neobratnou záležitostí.
Úspěch vyžaduje dokonalé sladění.
V tento kritický okamžik je důležité našlapovat s maximální přesností…
Za tři sta čtyřicet pět milionů let členovci v umění svádět… urazili dalekou
cestu.
Obvzlášť ti členové této skupiny se slabším krunýřem.
Narozdíl od pravěké Artropleury mají samci skákavky vynikající zrak.
A nejsou větší než zrnko rýže.
Svůj neveliký vzrůst nahrazují… zvláštním, osobitým stylem.
Každý druh používá k přilákání samičky specifický tanec.
Jako páv.
Dělá úkroky.
Taneční mistr…
…Se natřásá.
Zatímco se u samců vyvinulo pestré zbarvení a používají složité taneční
kroky,…samičky… si vypěstovaly vytříbený vkus.
Nápadník upoutal její pozornost.
Dokáže si samičku svými pohyby získat?
Zkouškou projdou jen ti nejlepší…
Pohybem trupu dává najevo, že na ni nezapůsobil…
Nyní musí být opatrný. Vybíravé samičky své protějšky někdy pojídají…
I přesto… mu stojí za další pokus…
Očividně nepochopil, co se mu snaží sdělit…
Našemu samečkovi se v lásce nezadařilo, dynastie členovců však sklidila velký
úspěch.
Dnes tvoří přes osmdesát procent všech živočišných druhů.
Tajemství jejich úspěchu leží v jednoduché segmentované stavbě těla.
Způsoby, kterými se vyvinuli, jsou různé…
Někteří mají uši na nohou.
Jiní oči na stopkách…
A další mají tvrdé krofky.
Členovci jsou jasným příkladem toho, jak evoluce dokáže být divoká.
Včetně nejrychlejšího běžce z nich, svižníka.
Stavba jeho těla byla evolucí během miliónů vyladěna k dokonalosti.
Její poslední model vyniká svou rychlostí.
Je jedním z nejrychlejších sprinterů své velikosti na Zemi.
V přepočtu na rozměry člověka by byl schopný uběhnout tisíc kilometrů za
hodinu.
Život v rychlém tempu má však jednu nevýhodu.
Jeho mozek mu nestačí.
Při lovení kořisti se často zastavuje,… aby se zorientoval…
Tento zběsilý hon ho někdy zavede do nebezpečných teritorií.
I lovec se někdy může stát štvanou zvěří…
Sklípkan se neřídí pravidlem rychle a zběsile.
Tato samička vyčkává, dokud se k ní kořist sama nepřiblíží.
V souboji členovců schopnost létat často utváří rozdíl mezi životem a smrtí…
Před více než tři sta miliony let…se jedna skupina členovců…stala prvními
tvory, kteří se vznesli k obloze.
A vyvinutí křídel jim zajistilo celosvětový úspěch.
Hmyz.
Dnes připadá na každého člověka na planetě více než jedna miliarda hmyzu.
Tvoří nejpočetnější skupinu živočichů na Zemi.
PŘED 310 MILIONY LET
Dnes se mu sice daří, ale poprvé se objevil už v pravěkých močálech.
Vážky.
Jejich způsob letu je téměř dokonalý.
Čtyři ohebná křídla, s nezávislým ovládáním, jim zaručují jedinečnou
pohyblivost.
Mohou letět jakýmkoli směrem.
Vybrat ty nejprudší zatáčky…
A vyvinout větší zrychlení, než stíhačka.
Stavba jejich těla zůstala téměř beze změny po stovky milionů let.
Ve stejném močálu však mezitím jiná skupina živočichů procházela velmi
dramatickou změnou…
Pod hladinou pokračovala evoluce bezobratlých.
Zadařilo novému druhu ryb.
Nozdratí…
Někteří z nich vyrostli v obří predátory.
Ve světě, kde ryba žere rybu, je velikost žádoucí…
Ti menší… nalezli útočiště v hlubinách…
Jedinečné ploutve lalokovitých jsou zde výraznou výhodou.
Narozdíl …od ploutví ostatních ryb…. jsou značně všestranné.
Nepoužívají je pouze k plavání… Jsou dostatečně silné na to, aby unesly váhu
jejich těla a pomohly jim dostat se z vody ven.
Není to však jediná novinka, kterou se tyto ryby mohou pyšnit.
Dokáží dýchat vzduch.
Ne skrze žábry, ale pomocí primitivních plic.
A právě…díky těmto vlastnostem evoluce obratlovcům umožnila opustit vodu…a vydat
se na souš.
Začal závod v osídlení tohoto nového světa…
Pro nozdraté však bylo už příliš pozdě.
Podobnou proměnou před nimi již prošli jiní tvorové…
Jako tento tři metry dlouhý Antrakosaurus,… kterému již narostly nohy…
Přeměna ploutve v končetinu trvala miliony let.
Po jejím dokončení se však život na pevnině změnil navždy…
Začala éra obojživelníků…
V současnosti existuje více než osm tisíc druhů obojživelníků.
Zvláštní, ale rozmanitá skupina.
Čolci, žáby, mloci a ropuchy.
Svou velikostí již možná neoslní jako kdysi, ale stále platí za obávané lovce.
S vlastním stylem zabíjení…
Močály zůstávají baštou obojživelníků i stovky milionů let po Antrakosaurech.
V Dunajské deltě na území Evropy žijí tisíce bahenních žab. Stali se z nich
profesionální lovci hmyzu.
Se slabostí pro vážky…
Dokonalý zrak z nich dělá obtížnou kořist.
Bahenní žáby si však vyvinuly vlastní, pozoruhodné způsoby…
Blány mezi prsty jim pomáhají v letu vzduchem…
Zatímco vystřelovací jazyk zaručí neuvěřitelný dosah.
I přesto pro ně mohou být letící vážky nesnadným cílem.
Vyčkat, až tito vzdušní akrobaté přistanou, jim lov značně usnadní. …
Čas změnit strategii.
Samička klade vajíčka ve vodě.
S polovinou těla pod vodou by nemělo být těžké ji polapit. …
Vážky jsou však… velmi hbité. …
A dokáží rychle manévrovat…
Zase vedle.
Ale žáby jsou neskutečně vytrvalé…
Navzdory vysokému počtu neúspěšných pokusů dokázali obojživelníci přežít přes
tři sta padesát milionů let.
A přesto je prostředí na této planetě, které si nikdy nepodmanili.
Existuje totiž něco, co k výchově mláďat potřebuje každý obojživelník.
Voda…
Toto je pralesnička drobná z Kostariky.
Její pulci jsou ve smrtelném nebezpečí.
Tato malá kaluž pomalu vysychá. …
Cestu za záchranou mohou podniknout jen na zádech matky…
Najít vodu není snadné.
Naštěstí… přesně ví, kam jít…
O dvacet metrů výše bromélie sbírají dešťovou vodu.
Dokonalé jezírko pro její milované potomky.
Ale nejdříve se tam musí dostat.
Pomalu, skok za skokem. …
Pro žábu o velikosti lidského palce se tento výšlap rovná expedici na Maunt
Everest. …
Konečně v bezpečí…
Ať už v bitvě o dobytí pevniny obojživelníci dosáhli jakýchkoli výšek, od
svého pouta s vodou se nikdy neoprostili.
Toto pouto se jim stalo osudným, když se podmínky na Zemi radikálně změnily. …
PŘED 300 MILIONY LET
Během období zvaného Karbon se rozsáhlé kusy pevniny spojily a vytvořili
superkontinent, zvaný Pangea.
Zem začala vysychat a močály postupně vymizely.
Bez dostatku vody obojživelníci trpěli.
Ale ne všichni.
Jeden druh se přizpůsobil tak, aby v suchých podmínkách mohl prospívat. …
Jeho vejcím se vyvinula ochranná skořápka, která zárodku sloužila jako vlastní nádrž
s tekutinou.
Uvnitř se mládě mohlo vyvíjet, v bezpečí před vyschnutím…
Toto amnyotycké vejce konečně přeťalo dlouhověké pouto s vodou.
Známí jako blanatí, tito tvorové dostali možnost podmanit si svět způsobem, jakým
obojživelníci nemohli.
A z tohoto společného předka se později vyvinuli všichni savci, plazi, ptáci i
dinosauři.
PŘED 252 MILIONY LET
Do šedesáti milionů let po vývinu amnyotyckého vejce se blanatí rozšířili po
celé Pangee.
A se dvěma novými dynastiemi začal i nekonečný souboj o moc. …
Tyto ozbrojené spící stvůry jsou primitivním druhem plazů.
Skutosaurus, jeden z největších suchozemských živočichů.
S váhou přesahující jednu tunu se stali prvními býložravci, kteří obývali naši
planetu.
Amnyotycká vejce jim umožnila přežívat v sušších podmínkách a cestovat tam, kam
ostatní nemohli.
Pangea však nepatřila jen jim.
Vynořila se nová linie, předchůdci savců.
Lystrosaurus se sice Skutosaurovi rovnat nemůže.… Jeho bratranci už však
ano.
Gorgonopsid…
O něco působivější předchůdce savců.
S délkou tří metrů a váhou tří set kilogramů se vyrovná jakékoli dnešní velké
kočkovité šelmě.
Díky vysoce vyvinutému čichu je pro ně stopování kořisti snadné.
Největší výzvou pro samičku bude proniknout tímto těžkým brněním.
Má však v záloze tajnou zbraň.… Šavlovité zuby.
I tak… se ale bude muset nejprve nenápadně přiblížit…
Musí vyčkat na správnou chvíli a opatrně zaměřit cíl.
Pomalu a v tichosti postupuje vpřed.
Souboj mezi savci a plazi byl součástí života na Zemi po stovky milionů let.
Jejich rychlý vzestup však neměl dlouhé trvání.
V severní části Pangey totiž došlo ke katastrofě.
Na kolosální síly ukryté hluboko pod povrchem Země je snadné zapomenout.
Roztavené podsvětí je však bez přestání v pohybu.
A neustále hledá slabiny.
Zpod skořápky Pangey se dral na povrh proud přehřátého magmatu.
Jakmile tyto permské erupce začaly, nebylo možné je zastavit.
Probíhaly v dosud nevídaném, skutečně monumentálním měřítku.
Byly to jedny z největších a nejnásilnějších výbuchů, kterým život měl
možnost svědčit. …
A zuřily celých sto tisíc let.
Zkáza katastrofálních rozměrů.
Láva pohltila území o velikosti dnešních Spojených států.
Miliony kilometrů čtverečních, kdysi plných života, zpustošených Zemí samotnou.
A to byl pouhý začátek.
Výbuchy s sebou přinesly něco mnohem nebezpečnějšího než lávu.
Jedovatou směs…. škodlivých plynů.
Spojení těchto plynů s vodou ….spustilo silné přívaly ….kyselých dešťů.
Voda, - dříve dárcem života, - se stala…. jeho záhubou.
Jedovaté deště otrávily půdu a zahubily rostliny.
Bez kořenů, které držely půdu pohromadě, zmizely celé ekosystémy. …
Vzduchem se přesto pohybovalo cosi ještě ničivějšího.
Tichý zabiják.
Oxid uhličitý.
Sopky produkovaly šestkrát více oxidu uhličitého než obsahuje naše dnešní
atmosféra.
Výsledkem bylo oteplení planety o deset stupňů.
Neslo s sebou… celkovou … devastaci klimatu.
Ze Země se stal přehřátý skleník a přírodní síly řádily jako utržené ze
řetězu.
Před takovým chaosem nebylo úniku.
Nejvíce byly zasaženy oceány.
Voda se oteplovala, stala se kyselejší a hodnoty kyslíku prudce
klesaly.
Moře, odkud život kdysi vzešel, se proměnila v pusté hřbitovy.
To bylo třetí, a nejničivější masové vymírání na naší planetě.
Devadesát procent všech druhů ztracených navěky.
Ze stromu evoluce se odlomily celé větve.
I tuto těžkou ránu však pár druhů překonalo.
Stali se tím jediným, co zbylo z dávných dob.
Jejich přežití nikdy nebylo tak důležité.
Osud veškerého života visel na vlásku.