Miljoonia vuosia ennen dinosaurusten aikakautta -
planeettaamme hallitsivat yhtä upeat pedot.
Kaksi suurta dynastiaa oli ilmestynyt -
ja taisteli vallasta.
Tämä on tarina maan valloitustaistelusta -
ja siitä, miten se muutti koko planeettamme elämän.
ELÄMÄ PLANEETALLAMME
LUKU 3: MAAN VALLOITTAJAT
500 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Suurimman osan planeettamme historiasta -
maa on ollut elinkelvotonta.
Se oli synkkä ja autio valtakunta.
Se muistutti enemmän Kuun pintaa -
kuin nykyistä Maata.
On vaikeaa kuvitella,
miten mikään voisi tehdä tästä vihamielisestä paikasta kotinsa.
Mutta aaltojen alta,
missä elämä oli kukoistanut jo yli miljardi vuotta,
yksi utelias elämänmuoto otti haasteen vastaan yhtenä ensimmäisistä.
Jäkälät eivät näytä kummoisilta,
mutta ne ovat itse asiassa ainutlaatuisia.
Ne ovat kumppanuuden pioneereja.
Ne eivät ole kasveja eivätkä eläimiä.
Jäkälät ovat outo yhdistelmä sieniä ja levää.
Vain sillä yhdistelmällä oli kaikki,
mitä vaadittiin paljaan ja vihamielisen Maan valloittamiseen.
Mutta ne olivat enemmän kuin pioneereja.
Ne olivat uraauurtavia.
Niiden levitessä -
niiden pikkuruiset kuidut auttoivat särkemään kiviä -
ja tuottamaan ensimmäisen maaperän.
Se mahdollisti kasvien valloituksen.
Mikrokasvit, kuten sammal, ilmestyivät ensin.
Niiden lehdet olivat vain solun paksuisia.
Ne eivät voineet kasvaa ylöspäin mutta ne levisivät.
Ne kasvoivat jäkäliä nopeammin -
ja peittivät pian maan,
jota ne hallitsivat häiriöttä 40 miljoonaa vuotta.
Mutta vihreä vallankumous oli tulossa.
Se muuttaisi maiseman ikuisesti.
Tärkeintä oli uuden yhdisteen kehittyminen.
Se oli ligniini.
Ligniini vahvisti kasvien soluseiniä.
Se salli niiden kasvaa isommiksi ja vahvemmiksi kuin koskaan.
Ne eivät peittäneet enää vain maata.
Kasvit alkoivat taistella korkeammista paikoista -
tavoitellessaan valoa.
Lopulta jotkut kasvit kasvoivat niin korkeiksi,
että ne peittivät niitä ympäröivän maailman.
Nykyiset punapuut ovat luonnon pilvenpiirtäjiä.
Ne kasvavat yli satametrisiksi -
ja ovat korkeimpia elollisia koskaan.
Mutta punapuut ovat vain yksi yli 400 000 kasvilajista,
jotka ovat planeettamme näkyvimpiä elonmerkkejä.
Maan kaukaisessa menneisyydessä kasvien saapuminen -
loi uusia elinympäristöjä tuleville valloittajille merestä.
345 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Ensimmäisinä eläiminä maalle astuivat niveljalkaiset.
Ne olivat trilobiittien sukulaisia.
Niiden kovat ulkoiset tukirangat olivat hyödyllisiä vedessä.
Maalla kuori tuki niitä -
ja esti niitä kuivumasta.
Ne voivat myös hengittää kovan ulkokuoren läpi.
Happitaso oli 60 prosenttia nykyistä korkeampi,
joten joistakin kasvoi jättiläisiä.
Arthropleura oli maailman suurin tuhatjalkainen.
Se oli yli 2,5 metriä pitkä ja puoli metriä leveä.
Sillä ei ollut luonnollisia vihollisia,
joten se voi keskittyä täysin etsimään paria.
Mutta Arthropleuralle täydellisen kumppanin etsiminen -
ei ole helppoa.
Se on käytännössä sokea,
ja sen maailma ulottuu vain niin pitkälle kuin se voi tunnistella.
Saniaismetsä on valtava,
ja naaras voi olla missä vain.
Sen etsintä ei ole niin toivotonta kuin näyttää.
Paritteluvalmiit naaraat jättävät hajujälkiä uroksille.
Ne ovat elämänlanka pimeydessä.
Tieto siitä, missä se oli aiemmin, ei ole sama asia -
kuin tieto siitä, missä se on nyt.
Lopultakin se voi alkaa vietellä.
Hieromalla yhteen kuorensa palasia se luo oman ainutlaatuisen rakkauslaulunsa.
Maalla parittelu voi olla outoa.
Onnistuminen vaatii täydellistä asentoa.
Tässä kriittisessä vaiheessa on tärkeää,
ettei yksikään jalka ole väärässä paikassa.
345 miljoonaa vuotta myöhemmin -
nykyisissä metsissä -
niveljalkaisten viettelyn taito on kehittynyt kovasti -
varsinkin ryhmän vähemmän panssaroiduilla edustajilla.
Toisin kuin muinaisella Arthropleuralla,
hyppyhämähäkkiuroksilla on loistava näkö.
Ne ovat vain riisinjyvän kokoisia.
Vaikka ne ovat pieniä,
ne ovat tyylikkäitä.
Joka lajilla on oma tanssiliikkeensä,
jolla ne saavat naaraiden huomion.
Riikinkukko.
Sivuaskel.
Diskotanssija.
Ja höyhenen ravistelu.
Urosten kehittäessä värikkäitä asuja sekä monimutkaisia tanssiliikkeitä,
naaraat kehittivät moitteettoman maun.
Sen sivuaskel sai naaraan huomion.
Mutta onko uroksella oikeat liikkeet?
Vain paras kelpaa.
Naaras heiluttaa vatsaansa ilmoittaakseen, ettei se ole kiinnostunut.
Uroksen pitää olla varovainen,
koska nirsot naaraat syövät joskus kosijansa.
Silti -
kannattaa kokeilla vielä kerran.
Se ei selvästi tajua viestiä.
Se voi olla onneton rakkaudessa,
mutta sen niveljalkaisten dynastialla on ollut parempi onni.
Ne muodostavat nykyään yli 80 prosenttia eläinkunnasta.
Niveljalkaisten menestyksen salaisuus -
on niiden yksinkertaisessa ositellussa kehossa.
Se on kehittynyt lukemattomiin suuntiin.
Joillakin on korvat jaloissaan.
Toisten silmät ovat varsien päässä.
Ja niiden selässä on panssarikuori.
Ne ovat monimuotoisia.
Niveljalkaiset ovat evoluution -
villi tulos.
Yksi niistä on kaikkein paras juoksija,
hietakiitäjäinen.
Sen muoto on jalostunut miljoonien vuosien aikana.
Viimeisin malli on nopein.
Se on kokoisekseen yksi maailman nopeimmista pikajuoksijoista.
Jos se olisi ihmisen kokoinen,
se juoksisi -
yli 1 000 kilometrin tuntinopeudella.
Mutta nopeudella on yksi haittapuoli.
Sen aivot eivät pysy mukana.
Sen pitää pysähtyä usein selvittääkseen sijaintinsa,
kun se metsästää seuraavaa uhriaan.
Mutta sen kiihkeä ruoan etsintä voi viedä sen vaaralliselle alueelle,
koska joskus metsästäjästä -
voi tulla myös -
metsästetty.
Nopeus ei ole tämän kaivajahämähäkin tyyliä.
Se odottaa mieluummin, että saalis tulee sen luo.
Niveljalkaisten taistelussa -
lentäminen oli monesti ero elämän ja kuoleman välillä.
Yli 300 miljoonaa vuotta sitten -
yksi niveljalkaisten ryhmä -
kohosi ensimmäisenä taivaalle.
Siipien evoluutio -
teki niistä lopulta maailmanlaajuisen menestyksen.
Hyönteiset.
Nykyään jokaista planeetan ihmistä kohti -
on yli miljardi hyönteistä.
Ne ovat Maan runsaslukuisin eläinryhmä.
310 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Huolimatta nykymenestyksestään -
parhaat lentävät hyönteiset ilmestyivät ensin muinaisille soille.
Ne olivat sudenkorennot.
Niiden lento lähentelee täydellistä.
Neljä joustavaa siipeä -
ja niiden itsenäinen hallinta suovat niille ainutlaatuisen liikkuvuuden.
Ne voivat lentää joka suuntaan,
tehdä tiukkoja käännöksiä -
ja kiihdyttää hävittäjälentokonettakin nopeammin.
Voittoisa yhdistelmä on pysynyt lähes samana -
jo satoja miljoonia vuosia.
Silti samoilla esihistoriallisilla soilla -
eli toinenkin eläinryhmä, joka koki radikaalin muutoksen.
Pinnan alla -
selkärangattomat olivat jatkaneet evoluutiotaan.
Uudentyyppinen kala menestyi siellä.
Lihaseväiset.
Joistakin kasvoi hirviömäisiä saalistajia.
Tässä tylyssä maailmassa -
kannattaa olla iso.
Pienemmät löysivät turvaa matalikoista.
Siellä niiden ainutlaatuiset lihasevät olivat niille eduksi.
Ne olivat lihaksikkaat ja monipuoliset -
toisin kuin muilla kaloilla.
Ne auttoivat niitä uimaan -
ja olivat kyllin vahvoja kantamaan niiden painon -
ja auttamaan niitä ryömimään pois vedestä.
Nämä kalat mukautuivat myös toisella uraauurtavalla tavalla.
Ne voivat -
hengittää ilmaa.
Eivät kiduksilla vaan alkukantaisilla keuhkoilla.
Yhdessä niiden evoluution edut -
sallivat selkärankaisten lähteä vedestä tutkimaan maata.
Kisa uuden maailman valloituksesta oli alkanut.
Mutta se oli jo liian myöhäistä -
näille lihaseväisille kaloille.
Muut olivat nousseet maalle jo ennen niitä.
Kuten kolmimetrinen Anthracosaurus,
joka oli jo löytänyt jalkansa.
Evän evoluutio raajaksi kesti miljoonia vuosia.
Kun se oli valmis, elämä maalla -
ei koskaan palannut ennalleen.
Sammakkoeläinten aika -
oli alkanut.
Nykyään on yli 8 000 eri sammakkoeläinlajia.
Ne ovat outo ja monimuotoinen ryhmä.
Niihin kuuluvat vesiliskot, sammakot,
salamanterit -
ja sammakot.
Ne eivät ole entisen kaltaisia jättiläisiä -
mutta ne ovat menestyviä metsästäjiä,
joilla on oma tappava tyylinsä.
Satoja miljoonia vuosia Anthracosauruksen jälkeen -
suot ovat sammakkoeläinten tukikohta.
Täällä Euroopassa Danubejoen suistossa -
on tuhansia mölysammakoita.
Ne ovat loistavia hyönteismetsästäjiä.
Ne pitävät erityisesti -
sudenkorennoista.
Kiitos niiden laajan näkökentän -
niiden nappaaminen ei ole helppoa.
Mutta mölysammakoilla on omia outoja piirteitään.
Räpylät auttavat niitä hyppäämään.
Niiden pitkä kieli suo niille valtavan ulottuvuuden.
Silti lentäviä sudenkorentoja -
on usein liian vaikeaa ottaa kiinni.
Ilma-akrobaattien laskeutumisen odottaminen voi tehdä siitä helpompaa.
On aika muuttaa lähestymistapaa.
Naaras laskee munia veteen.
Puoliksi upoksissa -
sen pitäisi olla helpompi saalis.
Sudenkorennot ovat liian nopeita.
Ne osaavat myös tehdä vaakakierteen.
Taas ohi.
Mutta sammakot ovat sinnikkäitä.
Huonosta osumatarkkuudesta huolimatta -
sammakkoeläimet ovat selviytyneet jo yli 350 miljoonaa vuotta.
Ne eivät silti ole valloittaneet planeetan joka elinympäristöä,
koska sammakkoeläimet tarvitsevat jotain poikastensa kasvattamiseksi.
Vettä.
Tämä on Costa Rican mansikkasammakko.
Sen poikaset ovat hengenvaarassa.
Niiden pieni lammikko on lähes kuiva.
Niiden ainoa pakokeino -
on niiden äidin selässä.
Vaikeinta on löytää vettä.
Onneksi -
se tietää täysin, minne mennä.
20 metriä sen yläpuolella -
ananaskasvi kerää sadevettä.
Se on täydellinen allas sen arvokkaalle poikaselle.
Mutta ensin sen pitää päästä sinne.
Hyppy kerrallaan.
Se on tuskin ihmisen peukalon kokoinen,
joten tämä on sille kuin Mount Everest.
Viimeinkin turvassa.
Vaikka sammakkoeläimet valloittivat maan,
ne eivät päässeet irti riippuvuudestaan veteen.
Se koitui niiden kohtaloksi, kun Maan olosuhteet -
muuttuivat radikaalisti.
300 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Hiilikautena tunnettuna ajanjaksona -
Maan isot maamassat yhdistyivät -
Pangaean jättiläismantereeksi.
Maan kuivuessa -
valtavat suot alkoivat kadota.
Useimmat sammakkoeläimet olivat vaikeuksissa vedenpuutteen vuoksi.
Mutta eivät kaikki.
Yhdelle niistä kehittyi vallankumouksellinen ominaisuus.
Sen munan ympärille kehittyi suojakuori,
joka loi sikiölle oman yksityisen nestealtaan.
Sen sisällä poikanen voi kehittyä turvallisesti kuivumatta.
Evoluutio mursi viimein siteet veteen -
tämän amnioottisen munan avulla.
Vesikalvolliset -
valloittivat kuivemmat maa-alueet tavalla, johon sammakkoeläimet eivät pystyneet.
Yhdestä yhteisestä esivanhemmasta -
syntyivät kaikki nisäkkäät, matelijat, linnut -
ja dinosaurukset.
252 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
60 miljoonaa vuotta amnioottisen munan evoluution jälkeen -
vesikalvolliset olivat levinneet Pangaean yli.
Ne tuottivat kaksi uutta dynastiaa ja aloittivat loppumattoman kilpailun.
Nämä nukkuvat panssaroidut pedot ovat alkukantaisia matelijoita.
Pareiasaurit olivat yksi suurimmista maaeläimistä.
Ne painoivat yli tonnin -
ja olivat ensimmäisiä jättimäisiä kasvissyöjiä.
Amnioottisten munien turvin ne kukoistivat kuivemmissa oloissa -
ja pääsivät sinne, minne muut eivät.
Mutta Pangaea ei ollut vain niiden.
Oli syntynyt uusi sukulinja,
nisäkkäiden esivanhemmat.
Vaikka Lystrosaurus ei ollut pareiasaurien veroinen,
sen serkut olivat.
Gorgonopsia.
Se oli vaikuttavampi nisäkkäiden edeltäjä.
Yli kolme metriä pitkä ja 300 kilon painoinen eläin -
oli kaikkien isojen nykykissojen veroinen.
Sillä oli vahva hajuaisti,
joten saaliin jäljitys oli helppoa.
Paksun panssarin lävistäminen -
on sen suurin haaste.
Mutta sillä on salainen ase,
miekanterävät hampaat.
Jopa silti -
sen pitää olla ovela päästäkseen lähelle.
Sen pitää valita hetkensä -
ja kohteensa -
huolellisesti.
Hitaasti -
ja hiljaa -
se voi onnistua.
Nisäkkäiden ja matelijoiden kilpailu -
on ollut osa elämää Maassa jo satojen miljoonien vuosien ajan.
Mutta niiden varhainen nousu ei kestänyt,
koska Pangaean kaukaisessa pohjoisessa -
tapahtui jotain katastrofaalista.
Vuosikausien hiljaisuuden takia -
valtavat voimat Maan pinnan alla -
unohtuvat helposti.
Mutta sula maanalainen maailma -
on aina toiminnassa -
ja etsii heikkouksia.
Pangaean kuoren alla -
ylikuumentunut magmapluumi -
työntyi kohti maanpintaa.
Kun permikauden purkaukset alkoivat,
niitä ei pysäyttänyt mikään.
Ne olivat ainutlaatuisen valtavia.
Ne olivat suurimpia -
ja väkivaltaisimpia purkauksia koko elämän historiassa.
Ne riehuivat 100 000 vuoden ajan.
Tuho oli ennennäkemätöntä.
Alue, joka oli puolet Yhdysvaltain pinta-alasta -
jäi laavavirtojen alle.
Miljoonat neliökilometrit,
jotka olivat olleet täynnä elämää,
tuhoutuivat Maan oman toiminnan takia.
Ja se oli vasta alkua.
Purkaukset vapauttivat jotain paljon laavaa vaarallisempaa,
eli myrkyllisen seoksen vaarallisia kaasuja.
Kun ne yhdistyivät veteen,
alkoivat vaaralliset happosateet.
Vesi, elämän antaja,
tuhosi sitä nyt.
Myrkkysateet myrkyttivät maan -
ja tappoivat kasvit.
Ilman niiden juuria, jotka sitoivat maaperän yhteen,
kokonaiset ekosysteemit huuhtoutuivat pois.
Silti ilmassa oli jotain vielä sitäkin tuhoisampaa.
Hiljainen tappaja.
Hiilidioksidi.
Tulivuoret sylkivät ulos kuusi kertaa enemmän hiilidioksidia -
kuin ilmakehässämme on nyt.
Se aiheutti 10 asteen ilmastonlämpenemisen -
ja ilmastotuhot,
joita siihen liittyy.
Kasvihuone Maa raivosi luonnonvoimien päästyä valloilleen.
Kaaokselta ei voinut piiloutua.
Valtameret kärsivät eniten.
Niiden lämmettyä ja happamoiduttua -
happitasot romahtivat.
Se teki meristä eli elämän syntypaikasta -
aution hautausmaan.
Se oli planeetan kolmas -
ja tuhoisin joukkosukupuutto.
90 prosenttia kaikista lajeista -
katosi lopullisesti.
Kokonaisia oksia revittiin irti evoluutiopuusta.
Mutta vaikka monia menetettiin, jotkut selvisivät.
Muuta ei jäänyt entisistä ajoista.
Niiden selviytyminen ei ollut koskaan ollut yhtä tärkeää.
Kaiken elämän tulevaisuus -
oli hiuskarvan varassa.
Tekstitys: Petri Nauha