Ocitáme se v době před 252 miliony let…
a naše planeta skomírá.
Po největším vymírání v historii zůstal svět pustý…
a tichý jako smrt.
Ale toto je příběh o hrstce…
která přežila.
ŽIVOT NA NAŠÍ PLANETĚ
KAPITOLA ČTVRTÁ
CHLADNOKREVNĚ
PŘED 252 MILIONY LET
Začíná období triasu…
a žhnoucí řeky pozvolna opadají.
Zanechávají po sobě chladnoucí lávu,
která pokrývá plochu odpovídající rozloze poloviny Spojených států.
Jde až o tři kilometry tlustou krustu.
Sopečné plyny způsobily globální oteplování.
Celé lesy a útesy
byly zdecimovány.
Stovky milionů let evoluce
přišly vniveč.
Přesto i tato
zčernalá krajina…
skýtá příležitost.
Pro jednu životní formu je totiž odumřelá organická hmota živnou půdou.
Plíseň.
Na tomto apokalyptickém hřbitově
byly plísně ve svém živlu.
Po několik dalších tisíciletí…
byly tyto organismy
dominantní životní formou
na Zemi.
Avšak ne všichni přeživší permského vymírání
se přiživovali na cizí smrti.
Jednomu bezvýznamnému živočichu
se naskytla ideální příležitost
podmanit si celý svět.
Byl jím lystrosaurus…
pravěký předek savců.
Toto podivné stvoření o velikosti prasete
mělo ve zvyku přebývat pod zemí
nebo v jeskyních.
A to mu zachránilo život,
zatímco ostatní živočichové vyhynuli.
Dříve smolaři a psanci,
nyní jedni z mála šťastlivců, kteří přežili armagedon.
Většina vegetace byla při vymírání zničena.
Hledání potravy je tedy obtížné.
Ale lystrosaurus je houževnatý.
Za potravou je schopen ujít velké vzdálenosti.
Neustále v pohybu,
shání kořínky, hlízy a drobné výhonky.
Ale nebyl jediným přeživším.
Život se zachoval
v mnoha podobách.
Lystrosaurus a jeho prostý, leč přizpůsobivý způsob života
přinášel ovoce.
Neohrožovali ho žádní konkurenti ani velcí predátoři,
a tak se díky sopečným erupcím stalo z tohoto nanicovatého norníka…
zvíře, kterému spadla celá Země do klína.
Po hromadném vymírání
tvořil lystrosaurus tři čtvrtiny veškerých suchozemských obratlovců.
To se žádnému jinému zvířeti nepodařilo.
Avšak jeho dominance netrvala věčně.
Další přeživší hromadného vymírání
byl totiž na vzestupu.
Vděčil za to zásadním změnám ve struktuře naší planety.
Po několik desítek milionů let
se zemské kontinenty přibližovaly,
načež vznikl na jedné straně planety rozlehlý oceán
a na druhé jednolitý pevninský celek,
superkontinent zvaný Pangea.
K vysoušení, které započalo již dříve,
se nyní přidalo spalující teplo.
Teploty vystoupaly k 60 stupňům Celsia.
Vnitrozemí schvátily písečné bouře.
Tvořily se více než kilometr vysoké duny.
Ty postupně vytvořily nejrozlehlejší a nejnevraživější poušť,
jaká kdy na naší planetě byla.
A přesto v této holé, mrtvé krajině
povstávala další skupina přeživších.
A pouštím vévodí dodnes.
Toto je jihoamerická Atacama.
Zdejší poušť vznikla již v období triasu.
Na některých jejích místech dlouhá desetiletí nezapršelo.
Přesto se najdou živočichové, kterým se tu daří.
Ještěři.
Tito plazi jsou životu v suchém prostředí dokonale uzpůsobení.
Mají tvrdou, šupinatou kůži,
kterou nevysuší ani ostré sluneční paprsky.
Naopak, slunce je pohání…
zahřívá jejich chladnou krev, což je činí rychlejšími.
Ale i pouštní plazi potřebují tu a tam uhasit žízeň.
Průsak podzemní vody.
Ve slanosti si ale bohužel nezadá s tou v Mrtvém moři.
Takové osvěžení by je stálo život.
A tak dávají zdejší ještěři přednost nevšednímu zdroji tekutin.
Je jím živočich, jehož předkové taktéž přežili armagedon.
Hmyz sice masové vymírání těžce poznamenalo,
ale někteří jeho zástupci přesto přežili.
Břežnicovití jsou na slanou vodu specialisté.
Umí ji totiž odsolovat.
A tak se stávají pro žíznivé ještěry
ideálním osvěžením.
Jen se obtížně chytají.
Konečně.
Zrovna když si myslel, že je za vodou,
blíží se potíže.
Místa, kde poletují tyto mouchy, jsou vysoce žádaná…
a místní obyvatelé se neradi dělí.
Patová situace,
avšak na území třetího ještěra.
Žíznivec využívá příležitosti…
dokud si ho ti dva nevšímají.
Byť jde jen o okamžik.
Jakožto pouštní obyvatelé
jsou ještěři odolní a houževnatí,
stejně jako kdysi jejich předkové.
Ale za dob triasu to byli plazi výrazně větších rozměrů,
kteří změnili běh dějin.
PŘED 248 MILIONY LET
Čtyři miliony let po permském vymírání
si lystrosaurus užíval dominantní postavení.
Naskytl se mu takřka neobydlený svět.
A tak po právu sklízel ovoce.
Život mu přeje.
Ale tito předchůdci savců
neměli prakticky žádnou konkurenci ani přirozené predátory.
Až dosud.
Planeta se postupně zotavovala
a někteří plazi dorostli do impozantních rozměrů.
Toto je erythrosuchus.
Bezmála třímetrová délka z něj dělá největšího predátora své doby.
Stáda lystrosaurů jsou pro něj snadným cílem.
Proti tomuto novému plazu se neumějí bránit.
Ani netuší, jaké nebezpečí představuje.
Jako liška při čistce kurníku,
ani erythrosuchus nemá problém zabít víc, než dokáže spořádat.
Lystrosaurus byl blbounem nejapným
tehdejší doby.
S příchodem predátorů a konkurence
lystrosaurus přišel o své výsadní postavení
a vyhynul.
Nadvláda savců skončila.
Započala…
doba plazů.
Dnes jich existuje více než 10 000 druhů…
ačkoliv ne všichni nahání takovou hrůzu jako jejich předkové.
Jak se Země postupně měnila…
plazi se museli přizpůsobit životu v čím dál zaplněnějším světě.
A tvrdá, šupinatá kůže,
která jim umožnila ovládnout pouště Pangey,
je pro ně nadále hlavním klíčem k úspěchu.
Z některých se díky ní stali hotoví mistři převleků.
Ale zároveň ji lze využít na zastrašení útočníka.
Přesto je někdy třeba sáhnout i po drastičtějších metodách.
Ptákovi sice unikl,
ale ještěři nejsou zrovna nejlepšími plavci.
Nicméně kostarický anolis ovládá výjimečnou techniku přežití.
Při výdechu vytváří bublinu, která se uchytí na jeho hydrofobní kůži,
a vytvoří tak jakýsi skafandr.
Tím pádem vydrží ukrytý pod vodou
po dobu až 15 minut.
Dnešní plazi přivykli životu v početní nevýhodě natolik,
že je obtížné uvěřit tomu, že kdysi celé planetě vládli.
Ale v Indonésii se nachází hned několik ostrovů,
které jsou názornou ukázkou toho, jak to asi tehdy vypadalo.
Zde ještěři vládnou dodnes.
Sotva se vylíhla, už vyráží na výzvědy…
Tato mladá samice stojí na samém počátku života v ještěřím ráji.
Náladu jí kazí jenom…
její příbuzní.
Jde totiž o mládě varana komodského
a tito varani jsou kanibalové…
Pach kořisti zachycují rozeklaným jazykem.
Pro největšího ještěra na světě…
jsou mláďata ideální svačinkou.
Ale má štěstí. Hnízdo nakladených vajec
je snazším cílem.
Avšak tohoto netvora neuspokojí nadlouho.
Čeká ji dobrých sedm osm let skrývání v korunách stromů.
Až pak bude dost velká na to, aby se o sebe postarala.
Na šplh je moc těžký,
a tak se dospělý ještěr poohlíží po něčem dostupnějším.
Ani tlustá bahenní pokrývka nedokáže potlačit pach tohoto zvířete.
Buvoli domácí jsou neustále ve střehu…
Před ještěry se mají na pozoru.
Ale jejich telata jsou ještě nezkušená.
Komodský drak si musí na úspěch počkat,
ale ne nadlouho.
Jed produkovaný čelistními žlázami…
potlačuje u kořisti srážlivost krve
a vede k masivnímu poklesu tlaku.
Následuje tedy
nevyhnutelné.
Nějak takto asi vypadal život
v období triasu.
Savci bojovali o holý život,
zatímco plazi seděli hrdě na trůnu.
Ale nejpozoruhodnější kapitola raného období ještěří nadvlády
započala, když se někteří rozhodli souš zavrhnout
a vrátili se zpět do oceánu.
Želvy.
Ať už je k tomu dohnala konkurence,
nebo jen vycítily příležitost,
želvy se vrátily do vod, které jejich předci opustili,
a dnes žijí ve všech oceánech s výjimkou těch nejstudenějších.
Avšak jednou ročně se dospělé samice přesto musí na souš vrátit,
aby zde nakladly vejce.
Zde, na okraji Velkého korálového útesu,
se jich scházejí tisíce.
Takováto početná setkání patřila po mnoho milionů let mezi nejhezčí
přírodní podívané.
Má to své praktické důvody.
V množství je síla.
Želvy spatřily světlo světa již za triasu.
Ale než si stihly oceán podmanit, připluli smrtící predátoři.
PŘED 150 MILIONY LET
Tento osmimetrový kolos nese jméno plesiosaurus.
Jde rovněž o ještěra.
Avšak tento tráví celý život pod vodou.
Žaludek plesiosaura není bezedný,
takže čím více želv na jednom místě,
tím větší šance, že některé přežijí.
Teď už jen zbývá
dovléci se na pláž, kde jejich život kdysi začal,
a nalézt ideální místo na nakladení vajec.
Po dvou měsících je snaha samic po zásluze odměněna.
Dětičky jsou na světě.
Ale před každým z nich stojí nyní nesnadný úkol.
Instinktivně vyrážejí vstříc oceánu.
Pterosauři.
Dlouho před vznikem ptáků
učinila tato skupina pravěkých plazů zásadní evoluční skok.
Vzlétli…
a stali se pány nebes.
Je naprosto bezbranné…
a tak tomuto mláďátku nezbývá…
než nezastavovat…
nevšímat si hrozivých náletů
a doufat, že se ztratí v davu.
Každý šťastný únik…
znamená přiblížení se k mořským vlnám.
Ale ani ti, kteří uspějí, nejsou v bezpečí.
Musí se dostat z mělčiny,
aby se pterosaurů zbavili…
a mohli zmizet v modrém oceánu.
Plazi kdysi vládli ve vzduchu i na zemi.
Ale i přes tuto dominanci,
jak pterosauři, tak i plesiosauři časem vyhynuli.
Nicméně jedni plazí vladaři z tohoto období přežili dodnes.
Jsou to natolik dokonale maskovaní lovci,
že je za 200 milionů let…
předčil jen málokdo.
Nevědomi nebezpečí,
pakoně se zde rozhodli uhasit žízeň.
Těsně.
Ale to vůbec nevadí.
Krokodýl nilský totiž dobře ví, že se pakoně vrátí…
Tak jako vždycky.
Aby ho nezpozorovali, krokodýl se tiše ponoří…
a zadrží dech
až po dobu jedné hodiny.
Krokodýli dokážou zpomalit tepovou frekvenci na dva údery za minutu…
Srdce se jim takřka zastaví…
Tuto dovednost vypilovali plazi k dokonalosti již před miliony let.
Za okamžik vyráží do akce.
Ze stavu apatie…
do plných obrátek
během zlomku sekundy.
Vzniklá rychlost a síla
dokáže jejich pět metrů dlouhé tělo…
vymrštit nad hladinu…
To vše nalačno…
a na jediný nádech.
Tato technika se osvědčuje dnešním krokodýlům
stejně jako jejich pravěkým předkům.
Ve vodách, kde dnešní krokodýli žijí, mají výsadní postavení,
ale už nejsou zdaleka tak běžnými predátory jako kdysi.
Protože v období triasu
nabral život vlivem působení přírodních sil
zcela nový směr.
PŘED 234 MILIONY LET
Nepřetržité sopečné erupce způsobily další období globálního oteplování.
Teplota mořské vody stoupala, což výrazně urychlilo vypařování oceánů.
Na severu Pangey narazily vlhké větry na 3 000 metrů vysoké hřebeny,
následkem čehož vznikly megamonzuny.
Spustil se déšť…
biblických rozměrů.
Po celé planetě se rozpoutaly bouře.
Lijáky trvaly více než milion let…
a suché pouště rané Pangey byly rázem minulostí.
Z vysokých hor na severu začaly stékat proudy vody.
Povrchová voda změnila krajinu k nepoznání.
Došlo k vyplavení spousty živin.
Vodní toky zanedlouho protkávaly
území o rozloze 1,6 milionu čtverečních kilometrů…
To odpovídá dnešní Aljašce.
Vznikla tak největší delta v dějinách Země.
Úrodné kanály byly živou vodou pro nový svět…
hnací silou evoluce.
Na výsluní se dostaly jehličnany.
A poprvé od permského vymírání
byla na naší planetě opět k vidění lesnatá krajina plná obrů.
PŘED 210 MILIONY LET
Mnoho pravěkých plazů se nové podobě krajiny nedokázalo přizpůsobit.
Ale jedna skupina vítala tuto změnu s otevřenou náručí…
a brzy se chopila celosvětové nadvlády.
Jejich mláďata začínají život podobně jako jiní plazi.
Líhnou se z vajec.
Mají šupinatou kůži.
A jsou vydáni na pospas přírodě
hned po narození.
Ale najde se i pár rozdílů.
Mají mnohem dokonalejší dýchací soustavu,
která jejich plíce neustále prokrvuje…
což jim umožňuje běhat,
aniž by museli zastavovat, aby popadli dech.
Jejich nohy směřují dolů, nikoliv do stran.
To jim umožňuje vzpřímenou chůzi.
Proto mláďata v dospělosti
dorůstají až do padesátinásobné velikosti.
Řadí se mezi plazy,
přesto jsou naprosto unikátní.
Raní obři, například plateosaurus,
dokážou získávat potravu z nevídaných výšek.
Jejich žaludky si poradí i s borovicovým jehličím
a obří rozměry
jim pomáhají udržovat vyšší tělesnou teplotu ve dne v noci.
Zaručený recept na úspěch je předzvěstí nové epochy.
PŘED 152 MILIONY LET
Období jury.
Tato nová dynastie seděla na trůnu
následujících 150 milionů let.
Na výsluní tehdy stanuly jedny z nejznámějších bytostí
v dějinách Země.
Vítejte v době dinosaurů.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček