For 252 millioner år siden
var vores klode ved at dø.
Den største masseudryddelse i historien har efterladt verden gold
og dødsstille.
Men dette er historien om de få…
…der overlevede.
LIVET PÅ VORES KLODE
KAPITEL 4
MED KOLDT BLOD
FOR 252 MILLIONER ÅR SIDEN
Begyndelsen af triastiden.
Ildfloderne trækker sig gradvist tilbage.
I deres kølvand dækker afkølende lava et område,
der er halvt så stort som USA,
med en op til tre kilometer tyk skorpe.
Vulkanske gasser har fået den globale temperatur til at stige.
Skove og rev er blevet udslettet.
Hundreder af millioner års evolution er væk.
Men skjult i det tilsodede landskab
findes håb.
For der er en bestemt livsform, der lever af dødt organisk stof.
Svampe.
Da verden var en apokalyptisk kirkegård,
var svampe i deres rette element.
I et par tusind år
var disse simple organismer den dominerende livsform
på Jorden.
Men ikke alle overlevende fra den permiske udryddelse
var afhængige af død for at leve.
En ydmyg skabning var i en ideel position
til at overtage verden.
Lystrosaurus.
En forhistorisk forfader til pattedyret.
Dette nysgerrige dyr på størrelse med en gris
var vant til at grave gange under jorden og søge tilflugt i huler,
en livsstil, der reddede det, da andre dyr døde.
Disse tidligere underhunde,
er nu blandt ragnarokkets få heldige overlevende.
Da det meste vegetation blev ødelagt i masseudryddelsen,
er det svært at finde mad.
Men Lystrosaurus er ukuelig og kan søge efter føde på store områder.
De er konstant på farten
og leder efter rødder, knolde og små lommer med genvækst.
Men de var ikke de eneste overlevende.
Mange forskellige livsformer spirede frem.
Lystrosaurus' enkle, men tilpasningsdygtige livsstil bar frugt.
Da den kun havde få konkurrenter, og der ikke var nogen store rovdyr,
forvandlede vulkanudbruddet den fra et væsen nederst i fødekæden
til dyret, der arvede Jorden.
I årene efter masseudryddelsen
udgjorde de tre fjerdedele af alle hvirvelløse dyr på landjorden,
noget intet andet dyr nogensinde har gjort.
Men deres dominans varede ikke ved,
for en anden overlevende fra masseudryddelsen var på vej frem
takket være store ændringer i selve klodens struktur.
I tusinder af millioner år
havde Jordens kontinenter nærmet sig hinanden
og skabt et stort hav på den ene side af verden
og en enorm jordmasse på den anden,
superkontinentet Pangæa.
Udtørringen, der startede i en tidligere æra,
er nu forstærket af brændende varme.
Temperaturen kan nå op på 60 grader celsius.
Sandstorme raser.
Klitterne tårner op i over en kilometers højde.
De danner gradvist den største og goldeste ørken,
der nogensinde er set på kloden.
Men i udkanten af dette ufrugtbare og livløse landskab
dukkede endnu en gruppe overlevende frem.
De dominerer stadig vores ørkener i dag.
Dette er Atacama-ørkenen i Sydamerika.
Der har været en ørken her siden triastiden.
I nogle områder er der ikke kommet regn i årtier,
men én slags dyr trives her.
Øgler.
De er krybdyr, der er tilpasset det tørre miljø.
De har hård, skællet hud, så de tørrer ikke ud i den bagende sol.
I stedet oplader solen dem.
Den opvarmer deres kolde blod, så de kan opnå høje hastigheder.
Men selv ørkenkrybdyr skal slukke tørsten.
Der siver vand op gennem jorden.
Desværre er disse vandhuller næsten lige så salte som Det Døde Hav.
At drikke dette vand ville være en dødsdom,
så disse øgler får vand fra en uventet kilde,
et dyr, hvis forfædre også overlevede ragnarokket.
Insekter blev ramt hårdt af masseudryddelsen,
men nogle klarede det.
I dag er disse vandfluer specialister
i at fjerne salt fra vandet,
hvilket gør dem til perfekte små vandflasker
for øgler.
Udfordringen er at fange dem.
Endelig.
Men lige når den tror, den har klaret det, er der problemer forude.
De gode fluefangersteder er meget efterspurgte.
De lokale kan ikke lide at dele.
Et dødvande, men på en anden øgles territorium.
Den tørstige øgle griber chancen og får mest muligt ud af øjeblikket…
…uanset hvor kort.
De er de ultimative ørkenboere.
Øgler er hårdføre og modstandsdygtige ligesom deres forhistoriske forfædre.
Men i triastiden var det meget større krybdyr,
der skulle ændre historiens gang.
FOR 248 MILLIONER ÅR SIDEN
I de fire millioner år siden den permiske udryddelse
har Lystrosaurus været dominerende.
De kom ind i en næsten tom verden
og har nydt godt af det.
Livet er godt.
Men disse forfædre til pattedyrene
har ikke skullet bekymre sig om konkurrenter eller rovdyr.
Indtil nu.
Mens kloden er kommet sig,
er nogle krybdyr vokset til episke proportioner.
Dette er en Erythrosuchid.
Den er næsten tre meter lang og er sin tids største rovdyr.
Flokke af Lystrosaurus er et let mål.
De har intet forsvar mod denne nye type krybdyr.
De er ikke klar over den trussel, den udgør.
Som en ræv i en hønsegård
kan en Erythrosuchid dræbe mere, end den behøver.
Lystrosaurus var sin tids uvidende dronte.
Kombinationen af rovdyr og konkurrenter
førte Lystrosaurus fra total dominans af kloden
til udryddelse.
Pattedyrene havde mistet deres krone.
Dette…
…var krybdyrenes tid.
I dag findes der mere end 10.000 krybdyrarter,
selvom de ikke alle er så skræmmende som deres forfædre.
Efterhånden som Jorden har ændret sig,
har krybdyr måttet tilpasse sig en stadig mere overfyldt verden.
Den hårde, skællede hud,
der gjorde, at de kunne erobre Pangæas ørkener,
er fortsat hemmeligheden bag deres succes.
For nogle har deres hud gjort det muligt at blive mestre i forklædning.
Men hud kan også bruges til at skræmme en angriber væk.
Alligevel kræves der til tider mere drastiske tiltag.
Den undslap måske nok fuglen,
men øgler er ikke kendt for deres evne til at svømme.
Men anole-øglen i Costa Rica har en ekstraordinær overlevelsesteknik.
Når den udånder, skaber den en boble, der klæber til dens vandafvisende hud
og danner en dykkerklokke,
der lader den forblive skjult under vandet i op til 15 minutter.
Nutidens krybdyr er eksperter i at leve i udkanten af verden.
Det er svært at forestille sig, at de engang dominerede kloden.
Men på en gruppe øer i Indonesien
kan man få et glimt af den fjerne fortid.
Her regerer øgler stadig.
Lige udklækket og allerede nysgerrig.
Denne unge begynder livet i et øgleparadis.
Hendes eneste problem…
…er hendes slægtninge.
For dette er en ung komodovaran…
…og komodovaraner er kannibaler.
De bruger deres kløvede tunge til at lugte deres bytte.
For verdens største øgler
er øgleunger perfekte som snacks.
Heldigvis for hende er en rede af begravede komodovaranæg
et lettere bytte.
Men den kan ikke tilfredsstille dette monster ret længe.
Hun må gemme sig i træerne i syv-otte år,
før hun er stor nok til at klare sig selv.
Da den er for tung til at klatre, leder den voksne efter et lettere bytte.
Et tykt lag mudder kan ikke skjule dyrets lugt.
Vandbøfler er altid på vagt.
De er på vagt over for de overlegne krybdyr.
Men kalvene er ikke så kloge som deres forældre.
Komodovaranen har mistet sit bytte, men kun midlertidigt.
Gift fra en kirtel i dens kæbe forhindrer byttets blod i at størkne,
hvilket fører til et farligt fald i blodtrykket.
Resultatet er uundgåeligt.
Det er et ekko af, hvordan livet var i triastiden.
Pattedyr må kæmpe for deres liv,
mens krybdyr spankulerer selvsikkert rundt.
I denne æra, hvor krybdyr herskede, skete der noget andet bemærkelsesværdigt.
Nogle af dem vendte landjorden ryggen
og vendte tilbage til havet.
Skildpadder.
Hvad end de blev tvunget af konkurrence eller lokket af muligheder,
tog skildpadder tilbage til havet, deres forfædre forlod,
og lever i dag i alle andre end de koldeste have.
Men en gang om året må hunnerne stadig vende tilbage til landjorden
for at lægge deres æg.
Her i udkanten af Great Barrier Reef
stimler de sammen i tusindvis.
Samlinger som denne
har været et af naturens mest imponerende syn
i millioner af år.
Der er en god grund til denne samling.
Den giver sikkerhed.
De første skildpadder udviklede sig i triastiden.
Men da de erobrede havene, var de hjemsted for drabelige rovdyr.
FOR 150 MILLIONER ÅR SIDEN
Dette otte meter lange dyr er en plesiosaurus.
Den er også et krybdyr,
men den tilbringer hele sit liv i havet.
Da der er grænser for, hvor meget en plesiosaurus kan spise,
gør de store samlinger det muligt for mange flere skildpadder at overleve.
Nu skal de bare slæbe sig op på stranden, hvor de blev født,
og finde det perfekte sted at lægge deres æg.
Næsten to måneder senere bliver hunnernes indsats belønnet.
Nyudklækkede unger.
Men hver af dem har nu sin egen farlige rejse foran sig,
hvor de instinktivt søger mod havet.
Pterosaurer.
Længe før der eksisterede fugle,
tog denne gruppe forhistoriske krybdyr et stort evolutionært skridt.
De hævede sig over jorden…
…og blev himmelrummets herrer.
Den er forsvarsløs.
Den nyudklækkede unges eneste chance er at fortsætte.
Den må ignorere angrebsforsøgene
og håbe, at pterosaurerne finder et andet bytte.
Hvert mislykket angreb
bringer den tættere på vandkanten.
Men ikke engang dem, der når havet, er i sikkerhed.
Kun ved at søge mod dybere vand kan den undgå pterosaurerne
og flygte ud i det blå.
Krybdyr regerede engang himmel og hav.
Men trods deres overlegenhed
uddøde både pterosaurer og plesiosaurer med tiden.
Men et af de herskende krybdyr fra denne æra har overlevet.
Deres listige jagtteknik er så perfekt, at selv efter 200 millioner år
har få dyr overvundet dem.
Uvidende om faren kommer gnuer for at slukke deres tørst.
Næsten.
Men det er lige meget.
Nilkrokodillen ved, at gnuerne vender tilbage…
…ligesom de altid har gjort.
For at undgå at blive opdaget dykker krokodillen stille ned
og holder vejret i op til en time.
Krokodiller kan sænke deres puls til kun to slag i minuttet.
Denne dvaletilstand
blev perfektioneret af krybdyr for millioner af år siden.
Men i det øjeblik, den angriber…
…går den fra passivitet
til eksplosiv energi på en brøkdel af et sekund.
Den genererer nok fart og kraft
til at skyde sin fem meter lange krop
op af vandet
på tom mave og et enkelt åndedrag.
Det er en teknik, der virker lige så godt for krokodiller nu,
som den gjorde for deres forhistoriske forfædre.
Nutidens krokodiller dominerer vandene, hvor de lever.
Men de har ikke samme udbredelse, som de havde engang.
For tilbage i triastiden sendte naturens kræfter livets historie
i en helt ny retning.
FOR 234 MILLIONER ÅR SIDEN
Vedvarende vulkanudbrud forårsagede endnu en periode med global opvarmning.
Da temperaturen steg, steg fordampningen fra havene drastisk.
I det nordlige Pangæa ramte fugtige vinde en 3.000 meter høj højderyg.
Der opstod voldsomme monsunlignende tilstande.
Og det blev regnvejr
af bibelske dimensioner.
Over hele kloden rasede stormene.
Regnen varede i over en million år.
Det tidlige Pangæas tørre ørkener var en saga blot.
I det fjerne nord strømmede vilde floder ned fra bjergtoppene.
Vandet, der dækkede overfladen, forandrede landskabet,
da det bar næringsrig silt med sig.
Vandet dækkede snart mere end 1,6 millioner kvadratkilometer…
…et område på størrelse med Alaska,
og skabte det største delta i Jordens historie.
De frugtbare floder blev livsnerven i en ny verden.
De gav næring til udvikling.
Nåletræer skød frem.
For første gang siden den permiske udryddelse…
…blev vores klode igen til et skovland af kæmper.
FOR 210 MILLIONER ÅR SIDEN
Mange forhistoriske krybdyr kunne ikke tilpasse sig det nye landskab.
Men en gruppe tog denne ændring i plantelivet til sig.
De skulle snart overtage verden.
Ungerne begynder livet ligesom andre krybdyr.
De udklækkes af æg.
De har skællet hud.
Og de må selv klare sig selv
fra det øjeblik de kommer ind i verden.
Men der er forskelle.
De har et meget mere effektivt åndedrætssystem,
der konstant pumper blod gennem deres lunger…
…så de kan løbe uden at skulle stoppe for at få vejret.
Deres ben strækker sig under kroppen i stedet for til siden,
så de kan gå oprejst.
Dette gør det muligt for små nyudklækkede unger
at vokse til 50 gange deres størrelse.
De udspringer af krybdyrenes stamtræ, men er deres egen unikke gren.
Tidlige kæmper som Plateosaurus kan nå de nye kilder til føde i træerne.
Deres maver kan fordøje de hårde nåletræer,
og deres størrelse hjælper dem med at opretholde en højere kropstemperatur
dag og nat.
Det er en opskrift på succes, der indvarsler en ny tidsalder.
FOR 152 MILLIONER ÅR SIDEN
Juratiden.
Dette nye dynasti skulle herske
i mere end 150 millioner år.
I denne tid opstod nogle af de mest ikoniske væsner,
der nogensinde har vandret på Jorden.
Velkommen til dinosaurernes tid.
Tekster af: Maiken Waldorff