252 miljoonaa vuotta sitten -
planeettamme oli kuolemaisillaan.
Historian suurin joukkosukupuutto oli tehnyt maailmasta aution -
ja kuolemanhiljaisen.
Mutta tämä on tarina niistä harvoista,
jotka selvisivät.
ELÄMÄ PLANEETALLAMME
LUKU 4
KYLMÄVERISESTI
252 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Triaskauden alussa -
tuliset virrat alkoivat hiljalleen laantua.
Niiden jättämä -
jäähtyvä laava peitti alueen, joka oli kooltaan puolet Yhdysvalloista,
kolme kilometriä syvän kuoren alle.
Tulivuoriperäiset kaasut aiheuttivat rajun ilmaston lämpenemisen.
Metsät ja riutat -
tuhoutuivat.
Satojen miljoonien vuosien evoluutio -
katosi.
Silti täällä,
piilossa palaneessa maisemassa -
piili tilaisuus.
Yksi tietty elämänmuoto menestyy kuolleen orgaanisen aineen avulla.
Sienet.
Maailma oli apokalyptinen hautausmaa,
mutta sienet olivat elementissään.
Muutaman tuhannen vuoden ajan -
nämä yksinkertaiset organismit -
olivat vallitseva elämänmuoto -
Maassa.
Mutta jokainen permikauden selviytyjä -
ei tukeutunut kuolemaan menestyäkseen.
Yksi alhainen olento -
löysi itsensä täydellisestä asemasta valloittaakseen maailman.
Lystrosaurus.
Se oli nisäkkäiden muinainen esi-isä.
Tämä utelias sian kokoinen olio -
kaivautui maan alle -
etsien suojaa luolista.
Sen elämäntapa pelasti sen -
muiden eläinten kuollessa.
Aiemmin onnettomat altavastaajat -
olivat nyt yksi harvoista tuomiopäivän onnekkaista selviytyjistä.
Koska joukkosukupuutto tuhosi suurimman osan kasveista,
ruokaa oli vaikea löytää.
Mutta Lystrosaurukset olivat sinnikkäitä.
Ne etsivät sitä suurilta alueilta.
Ne liikkuivat jatkuvasti -
ja etsivät juuria, mukuloita ja pieniä kasveja.
Ne eivät olleet ainoita selviytyneitä eläimiä.
Elämä monine muotoineen -
löysi keinon jatkua.
Lystrosauruksen yksinkertainen mutta sopeutuva elämäntyyli -
tuotti uskomattomia tuloksia.
Ilman kilpailijoita ja suuria saalistajia -
tulivuorenpurkaukset muuttivat sen ravintoketjun alaportaan kaivelijasta -
Maan perineeksi eläimeksi.
Joukkosukupuuttoa seuranneina vuosina -
ne muodostivat kolme neljäsosaa maan selkärankaisista.
Yksikään toinen eläin ei ole pystynyt samaan.
Niiden valta ei tosin voinut kestää,
koska toinen joukkosukupuutosta selvinnyt laji lisääntyi -
planeettamme rakenteen suurten muutosten ansiosta.
Kymmenien miljoonien vuosien ajan -
Maan mantereet olivat yhdistyneet -
luoden Maan yhdelle puolelle valtavan meren -
ja toiselle puolelle valtavan maamassan -
eli jättiläismanner Pangaean.
Edellisellä kaudella alkanut kuivuminen -
kiihtyi polttavan kuumuuden takia.
Lämpötilat kohosivat 60 celsiusasteeseen.
Hiekkamyrskyt riehuivat sisämaassa.
Dyynit kasvoivat yli kilometrin korkuisiksi.
Ne muodostivat hitaasti suurimman ja vihamielisimmän autiomaan -
koko planeetan historiassa.
Silti paljaan ja elottoman maiseman keskellä -
kasvoi toinenkin eloonjääneiden ryhmä.
Ne hallitsevat yhä autiomaitamme.
Tämä on Atacaman aavikko Etelä-Amerikassa.
Aavikko on sijainnut täällä triaskaudelta alkaen.
Joillakin alueilla ei ole satanut pisaraakaan vuosikymmeniin,
mutta yksi laji viihtyy täällä.
Liskot.
Matelijat ovat sopeutuneet kuivaan ympäristöön loistavasti.
Niillä on kova ja suomuinen iho,
joten ne eivät kuivu auringossa.
Sen sijaan aurinko antaa niille virtaa.
Se lämmittää niiden kylmän veren, jotta ne voivat juosta nopeasti.
Mutta jopa aavikon matelijoiden pitää sammuttaa janonsa.
Vettä tihkuu maan läpi.
Valitettavasti nämä juomapaikat ovat lähes yhtä suolaisia kuin Kuollutmeri.
Veden juominen olisi kuolemaksi,
joten liskot saavat vettä odottamattomasta lähteestä.
Eläimestä, jonka esivanhemmat selvisivät myös tuomiopäivästä.
Joukkosukupuutto iski hyönteisiin rajusti,
mutta jotkut niistä selviytyivät.
Nykyään nämä Ephyridae-heimoon kuuluvat kärpäset ovat suolaspesialisteja.
Ne poistavat vedestä suolan -
ja tekevät itsestään samalla täydellisiä pikku vesipulloja -
liskoille.
Niiden pyydystäminen on haaste.
Vihdoinkin.
Mutta juuri kun se luulee onnistuneensa,
tulee ongelmia.
Nämä kärpäsenpyydystyspaikat ovat suosittuja.
Paikalliset eivät halua jakaa niitä.
Pattitilanne -
toisen liskon alueella.
Janoinen lisko käyttää tilaisuuden -
ja häiriön hyväkseen,
vaikka se ei kestä kauaa.
Nämä loistavat aavikon asukit,
liskot, ovat sitkeitä,
kuten muinaiset esivanhempansakin.
Mutta triaskaudella paljon suuremmat matelijat -
muuttivat historian kulun.
248 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Neljä miljoonaa vuotta permikauden joukkosukupuuton loputtua -
Lystrosaurukset hallitsivat maailmaa.
Ne ilmestyivät lähes tyhjään maailmaan -
ja nauttivat sen siunauksista.
Elämä oli hyvää.
Mutta näillä nisäkkäiden esivanhemmilla -
oli hyvin vähän kilpailijoita ja saalistajia -
tähän asti.
Planeetan toipuessa -
jotkut matelijat kasvoivat valtaviksi.
Tämä on Erythrosuchus.
Se oli lähes kolmimetrinen ja aikansa isoin saalistaja.
Lystrosaurusten laumat ovat helppo kohde.
Ne eivät voi puolustautua uudenlaista matelijaa vastaan.
Ne eivät edes pidä sitä uhkana.
Kuin kettu kanalassa -
Erythrosuchus voi tappaa enemmän kuin tarvitsee.
Lystrosaurus oli tahaton dodolintu -
omana aikanaan.
Saalistajat ja kilpailijat -
aiheuttivat Lystrosaurusten romahduksen maailman hallitsijoista -
sukupuuttoon.
Nisäkkäät olivat menettäneet kruununsa.
Se -
oli matelijoiden aikaa.
Nykyään on yli 10 000 matelijalajia.
Kaikki eivät ole yhtä kauhistuttavia kuin esivanhempansa.
Maan muuttuessa -
matelijoiden on pitänyt sopeutua yhä ahtaampaan maailmaan.
Niiden kova ja suomuinen iho -
salli niiden valloittaa Pangaean autiomaat.
Se on yhä niiden menestyksen salaisuus.
Joidenkin matelijoiden iho on tehnyt niistä naamioitumisen mestareita.
Mutta iho voi myös pelottaa hyökkääjän pois.
Silloinkin vaaditaan joskus rankempia toimenpiteitä.
Se pääsi ehkä pakoon linnulta,
mutta liskoja ei tunneta uimataidoistaan.
Silti, Costa Rican anolisliskolla on ainutlaatuinen selviytymistekniikka.
Se luo ulos hengittäessään kuplan, joka jää kiinni sen vettä hylkivään ihoon.
Se muodostaa oman sukelluskellon.
Sen turvin se voi pysyä piilossa veden alla -
jopa 15 minuuttia.
Nykyajan matelijat ovat reunamilla elämisen mestareita.
On vaikeaa kuvitella, että ne hallitsivat ennen planeettaa.
Mutta Indonesian saarilla -
voi nähdä vilauksen kaukaisesta menneisyydestä.
Täällä liskot hallitsevat yhä.
Se on vastakuoriutunut ja jo utelias.
Tämä nuori naaraslisko aloittaa elämäänsä liskojen paratiisissa.
Sen ainoa ongelma on -
sen sukulaiset.
Se on komodonvaraanin poikanen.
Komodonvaraanit ovat kannibaaleja.
Ne haistelevat ilmaa kaksihaaraisella kielellään saaliin löytämiseksi.
Maailman suurimmille liskoille -
liskonpoikaset ovat täydellisiä välipaloja.
Poikasen onneksi haudatut komodonmunat -
ovat helpompi ateria.
Se ei tyydytä tätä hirviötä pitkään.
Liskonpoikasen pitää piileskellä puissa 7- 8 vuotta,
ennen kuin se kasvaa tarpeeksi puolustautuakseen.
Se painaa liikaa kiivetäkseen,
joten aikuinen lisko etsii jotain helpommin saatavaa.
Paksu mutakerros ei peitä tämän eläimen hajua.
Vesipuhvelit ovat valppaita.
Ne varovat matelijaherrojaan.
Mutta puhvelivasikat eivät ole yhtä fiksuja kuin vanhempansa.
Varaani menetti saaliinsa -
mutta vain väliaikaisesti.
Sen leuan rauhasesta tuleva myrkky -
estää saaliin verta hyytymästä,
mikä johtaa vaaralliseen verenpaineen pudotukseen.
Sen tulos -
on vääjäämätön.
Se kuvastaa elämää -
triaskaudella.
Nisäkkäiden piti taistella selviytymisestä,
mutta matelijat hallitsivat itsevarmasti.
Ehkä huomattavin luku matelijoiden varhaisella valtakaudella -
oli se, kun jotkut niistä hylkäsivät maan -
ja palasivat meriin.
Kilpikonnat.
Ehkä kilpailun ajamina -
tai tilaisuuden koitettua -
kilpikonnat palasivat esivanhempiensa jättämiin meriin.
Niitä on nykyään kaikkialla paitsi kaikkein kylmimmissä merissä.
Aikuiset naaraat palaavat silti kerran vuodessa kuivalle maalle -
munimaan.
Täällä Ison Valliriutan reunamilla -
niitä kokoontuu tuhansittain.
Tällaiset kokoontumiset -
ovat olleet yksi luonnon suurista spektaakkeleista -
jo miljoonien vuosien ajan.
Kokoontumiselle on hyvä syy,
joukon turvallisuus.
Kilpikonnat kehittyivät ensi kerran triaskaudella.
Mutta niiden valloittamista meristä oli tullut tappavien saalistajien koti.
150 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Tämä on kahdeksanmetrinen Plesiosaurus.
Sekin on matelija,
mutta se viettää koko elämänsä meressä.
Plesiosaurus ei voi syödä enempäänsä,
joten isot joukkokokoontumiset -
sallivat monien kilpikonnien selviytymisen.
Niiden pitää vain -
nousta rannalle, jossa ne olivat syntyneet,
ja etsiä täydellinen paikka munilleen.
Lähes kaksi kuukautta myöhemmin naaraiden työ kantaa hedelmää.
Poikasia.
Mutta jokaisen pitää juosta oma kujanjuoksu -
niiden suunnistaessa vaistonvaraisesti kohti merta.
Lentoliskoja.
Kauan ennen lintujen ilmestymistä -
nämä muinaiset matelijat ottivat valtavan kehitysaskeleen.
Ne alkoivat lentää.
Niistä tuli ilmojen herroja.
Täysin puolustuskyvyttömänä -
tämän poikasen ainoa mahdollisuus -
on jatkaa eteenpäin.
Se unohtaa hyökkäykset -
ja toivoo, että lentoliskoilla on liikaa muita saaliita.
Jokainen onnekas pako -
vie sen lähemmäksi vesirajaa.
Silti jopa ne, jotka pääsevät mereen, eivät ole turvassa.
Vasta syvemmissä vesissä -
ne välttävät lentoliskot -
ja pakenevat siniseen mereen.
Matelijat hallitsivat kerran taivasta ja aaltoja.
Niiden ylivallasta huolimatta -
lentoliskot ja Plesiosaurukset kuolivat aikanaan sukupuuttoon.
Silti yksi sen aikakauden valtaapitävistä matelijoista selvisi.
Ne ovat niin täydellisiä metsästäjiä,
että vielä yli 200 miljoonaa vuotta myöhemmin -
niitä parempia ei juuri ole.
Huomaamatta vaaraa -
gnuut tulevat sammuttamaan janonsa.
Melkein.
Sillä ei ole väliä.
Niilinkrokotiili tietää, että gnuut palaavat.
Kuten aina.
Välttääkseen huomatuksi tulemisen krokotiili vajoaa hiljaa upoksiin -
pidättäen hengitystään -
jopa tunnin.
Krokotiilit voivat hidastaa pulssinsa vain kahteen lyöntiin minuutissa.
Ne pysäyttävät sen lähes täysin.
Matelijat tekivät samoin miljoonia vuosia aiemmin.
Yhtäkkiä se hyökkää.
Se vaihtaa hitauden -
räjähtävään energiaan -
sekunnin murto-osassa.
Se luo tarpeeksi vauhtia ja voimaa -
ja linkoaa viisimetrisen kehonsa -
ulos vedestä -
tyhjällä vatsalla -
ja yhdellä henkäyksellä.
Tekniikka on yhtä menestyksekäs nykyisillä krokotiileilla -
kuin niiden esihistoriallisilla esivanhemmilla.
Nykyiset krokotiilit hallitsevat kotivesiään,
mutta ne eivät ole yhtä laajalle levinneitä kuin ennen.
Triaskaudella -
luonnonvoimat muuttivat elämän tarinaa -
aivan uuteen suuntaan.
234 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Jatkuvat tulivuorenpurkaukset aiheuttivat uuden ilmaston lämpenemisen.
Merien lämpötilan noustessa niiden haihtuvuus kohosi räjähdysmäisesti.
Pohjois-Pangaean kosteat tuulet kohtasivat 3 000 metrissä korkeapaineen reunan.
Syntyi jättiläismäisiä monsuuneja.
Alkoi sataa -
suorastaan raamatullisesti.
Myrskyt riehuivat ympäri planeettaa.
Sateet jatkuivat yli miljoonan vuoden ajan.
Ne tekivät varhaisen Pangaean aavikoista kaukaisen muiston.
Kaukana pohjoisessa kaatosateet virtasivat alas vuorilta.
Pintavedet muuttivat maanpinnan -
ja toivat mukanaan ravintorikasta liejua.
Vedet peittivät pian yli 1,6 miljoonan neliökilometrin alueen.
Alue oli Alaskan kokoinen.
Ne loivat Maan historian suurimman jokisuiston.
Hedelmällisistä vesireiteistä tuli uuden maailman elinehto.
Ne olivat evoluution polttoainetta.
Havupuut syntyivät.
Ensi kerran permikauden joukkosukupuuton jälkeen -
planeetastamme tuli taas metsäinen jättiläisten maa.
210 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Monet muinaiset matelijat eivät sopeutuneet uuteen maisemaan.
Mutta yksi ryhmä hyväksyi kasvimaailman muutoksen.
Se nousisi pian ja valloittaisi maailman.
Poikaset alkoivat elämän muiden matelijoiden tavoin.
Ne kuoriutuivat munista.
Niillä oli suomuinen iho.
Ne huolehtivat itsestään -
heti syntymästään alkaen.
Erojakin löytyi.
Niiden hengityselimet olivat paljon tehokkaammat -
ja pumppasivat jatkuvasti verta niiden keuhkoihin.
Sen ansiosta ne voivat juosta pysähtymättä hengittämään.
Niiden jalat olivat kehon alla eivätkä niiden sivuilla,
joten ne voivat kävellä pystyssä.
Se salli pienten poikasten kasvaa aikuisiksi,
jotka olivat 50 kertaa niitä isompia.
Ne olivat osa matelijoiden sukupuuta -
mutta oma ainutlaatuinen haaransa.
Varhaiset jättiläiset, kuten Plateosaurus,
ylsivät uusiin ja korkeampiin ruoanlähteisiin.
Niiden vatsat voivat sulattaa kovat havunneulaset,
ja niiden koko auttoi niitä pitämään ruumiinlämpönsä korkeampana -
yöllä ja päivällä.
Se oli voittoisa yhdistelmä sekä uuden ajan airut.
152 MILJOONAA VUOTTA SITTEN
Jurakausi.
Tämä uusi dynastia hallitsisi -
yli 150 miljoonaa vuotta.
Niiden aikakaudella syntyivät jotkut ikonisimmista olennoista,
jotka koskaan kulkivat Maassa.
Tervetuloa dinosaurusten aikakaudelle.
Tekstitys: Petri Nauha