Prije 252 milijuna godina…
naš je planet umirao.
Nakon najvećeg izumiranja u povijesti svijet je bio pust…
i jezivo tih.
No ovo je priča o rijetkima…
koji su preživjeli.
ŽIVOT NA NAŠEM PLANETU
ČETVRTO POGLAVLJE
HLADNOKRVNOST
PRIJE 252 MILIJUNA GODINA
Počelo je razdoblje trijasa…
a vatrene rijeke postupno su se povlačile.
Na njihovu tragu
ohlađena lava pokrivala je područje pola današnjih Sjedinjenih Država…
stvorivši koru dubine do tri kilometra.
Vulkanski plinovi uzrokovali su porast globalne temperature.
Šume i grebeni
potpuno su uništeni.
Stotine milijuna godina evolucije
nepovratno je nestalo.
Ipak, ovdje,
u izgorjelom krajoliku,
skrivala se prilika.
Postoji poseban oblik života
koji uspijeva na mrtvoj organskoj tvari.
Gljive.
Dok je svijet bio apokaliptično groblje,
gljive su bile u svom elementu.
Sljedećih nekoliko tisuća godina…
ti jednostavni organizmi
bili su nadmoćan oblik života
na Zemlji.
Ipak, nisu svi preživjeli nakon permskog izumiranja
ovisili o smrti kako bi napredovali.
Jedno skromno stvorenje
bilo je na savršenom mjestu
da može zavladati svijetom.
Lystrosaurus…
drevni predak sisavaca.
Ovo neobično stvorenje veličine svinje
bilo je naviknuto kopati pod zemljom
i tražiti utočište u špiljama.
Taj način života spasio ga je
kad su druge životinje umirale.
Nekoć nesretni gubitnici
bili su jedni od rijetkih sretnika koji su preživjeli armagedon.
Budući da je većina vegetacije bila uništena izumiranjem,
bilo je teško pronaći hranu.
No Lystrosaurusi su bili otporni
i sposobni pretraživati velika područja.
Neprestano su bili u pokretu.
Tražili su korijenje, gomolje i malene udubine s novim izdancima.
No nisu bili jedine preživjele životinje.
Život u različitim oblicima
pronašao je put.
Lystrosaurusu je jednostavan i prilagodljiv način života
donio nevjerojatne nagrade.
Imao je malo suparnika, a velikih grabežljivaca nije bilo.
Vulkanske erupcije pretvorile su ga od rovača na dnu hranidbenog lanca
u životinju koja je naslijedila Zemlju.
U godinama nakon masovnog izumiranja
činili su tri četvrtine svih kralježnjaka na kopnu…
što nikad nije postigla ni jedna druga životinja.
No njihova nadmoć nije mogla trajati.
Druga preživjela vrsta nakon masovnog izumiranja
bila je u usponu
zahvaljujući golemim promjenama u samoj građi našeg planeta.
Desecima milijuna godina
kontinenti na Zemlji približavali su se.
Stvorili su golemi ocean na jednoj strani svijeta…
i ogromnu kopnenu masu na drugoj.
Superkontinent Pangeu.
Isušivanje koje je započelo u prethodnom razdoblju
dodatno je poticala strahovita vrućina.
Temperatura je porasla na 60 stupnjeva celzija.
Pješčane oluje divljale su kopnom.
Dine su bile više od kilometra.
Postupno su stvorile najveću i najnegostoljubiviju pustinju
koja je ikad postojala na planetu.
Ipak, na rubovima tog pustog i beživotnog krajolika
bila je u usponu još jedna skupina preživjelih.
I dandanas dominiraju našim pustinjama.
Ovo je Atacama u Južnoj Americi.
Ova pustinja postoji od razdoblja trijasa.
U nekim njezinim dijelovima desetljećima ne padne ni kap kiše.
Ipak, jedna životinjska vrsta ovdje uživa.
Gušteri.
Ovi su gmazovi jako dobro prilagođeni suhom okolišu.
Imaju tvrdu i ljuskavu kožu
da se ne bi smežurali na vrelom suncu.
Umjesto toga, sunce im daje energiju.
Zagrijava njihovu hladnu krv, zbog čega mogu postići iznimne brzine.
No čak i pustinjski gmazovi moraju nekako utažiti žeđ.
Voda probija kroz tlo.
Nažalost, ove rupe s vodom slane su gotovo kao Mrtvo more.
Piti ovu vodu znači sigurnu smrt.
Stoga ovi gušteri nalaze vodu iz neočekivanog izvora,
iz životinje čiji su preci također preživjeli armagedon.
Kukci su bili teško pogođeni masovnim izumiranjem,
ali neki su preživjeli.
Ove Ephydridae danas su stručnjaci za sol.
Desaliniziraju vodu
i pritom se pretvaraju u savršene bočice s vodom
za guštere.
Teško ih je uhvatiti.
Konačno.
No baš kad je mislio da je uspio,
pojavila se nevolja.
Ova najbolja mjesta za hvatanje muha jako su tražena…
a njihovi stanovnici ne vole dijeliti.
Pat-pozicija,
ali na teritoriju drugog guštera.
Žedni gušter ugrabio je priliku…
iskoristivši njihovu zaokupljenost…
koliko god kratku.
Pravi stanovnici pustinje,
gušteri su žilavi i otporni,
baš kao i njihovi drevni preci.
Mnogo veći gmazovi u razdoblju trijasa
promijenili su tijek povijesti.
Četiri milijuna godina nakon permskog izumiranja
vladali su Lystrosaurusi.
Pojavili su se u gotovo praznom svijetu
i požnjeli plodove.
Život je bio dobar.
Ovi preci sisavaca
živjeli su s malo suparnika i bez grabežljivaca
sve do sada.
Kako se planet oporavljao,
neki su gmazovi narasli do nevjerojatnih razmjera.
Ovo je Erythrosuchus.
Dugačak gotovo tri metra, bio je najveći grabežljivac svog vremena.
Krda Lystrosaurusa bila su laka meta.
Nisu se mogla obraniti od ove nove vrste gmazova…
i nisu bila svjesna koliko su opasni.
Poput lisice u kokošinjcu,
Erythrosuchus je mogao ubiti više nego što mu je trebalo.
Nesvjestan toga, Lystrosaurus je bio ptica neletačica
svoga vremena.
Zbog grabežljivaca i suparnika
Lystrosaurus, koji je vladao planetom,
na kraju je izumro.
Sisavci su izgubili krunu.
Nakon toga…
uslijedilo je doba gmazova.
Danas ima više od 10 000 vrsta gmazova…
iako nisu svi tako zastrašujući kao što su njihovi preci bili.
Kako se Zemlja mijenjala,
gmazovi su se morali prilagoditi svijetu koji je bio sve napučeniji.
A čvrsta i ljuskava koža
koja im je omogućila osvajanje pustinja u Pangei
i dalje je tajna njihova uspjeha.
Nekima je koža omogućila da postanu majstori prerušavanja.
Koža također može koristiti za tjeranje napadača.
Svejedno, u nekim trenucima potrebne su drastičnije mjere.
Možda je pobjegao od ptice,
ali gušteri nisu poznati po sposobnosti plivanja.
Ipak, gušter Anolis iz Kostarike ima nevjerojatnu metodu preživljavanja.
Kad ispusti zrak, nastaje mjehurić koji ostaje na njegovoj vodootpornoj koži.
Tako stvara ronilačko zvono…
koje mu omogućuje da ostane skriven pod vodom
do 15 minuta.
Današnji su gmazovi stručnjaci za život na marginama
i teško je zamisliti da su nekoć vladali našim planetom.
No postoji niz otoka u Indoneziji
koji pružaju uvid u tu daleku prošlost.
Ovdje gušteri još vladaju.
Nedavno izležena, a već radoznala,
ova mlada ženka započinje život u raju za guštere.
Ima samo jedan problem…
svoje rođake.
Ovo je mladi komodski varan…
a oni su kanibali.
Njuše zrak rašljastim jezikom u potrazi za plijenom.
Najvećim gušterima na svijetu…
mladi su varani savršen zalogaj.
Na njezinu sreću, gnijezdo zakopanih jaja varana
predstavlja lakši obrok.
No to neće zadovoljiti ovo čudovište na dulje vrijeme.
Skrivat će se na drveću sedam do osam godina
prije nego što naraste dovoljno da se zauzme za sebe.
Pretežak za uspon,
odrasli varan odlazi u potragu za nečim pristupačnijim.
Debeli sloj mulja ne prikriva miris ove životinje.
Vodeni bivoli uvijek su na oprezu…
nepovjerljivi prema nadmoćnim gmazovima.
No telad nije tako mudra kao njezini roditelji.
Varan je ostao bez plijena,
ali samo privremeno.
Otrov iz žlijezde u njegovoj čeljusti
sprječava zgrušavanje krvi kod žrtve
i dovodi do opasnog pada krvnog tlaka.
Ono što slijedi
neizbježno je.
Ovo je daleki odjek života kakav je bio
u razdoblju trijasa.
Sisavci su se morali boriti za život,
a gmazovi su samouvjereno vladali.
Možda najupečatljivije poglavlje u ranom razdoblju nadmoći gmazova…
nastupilo je kad su neki od njih odlučili napustiti kopno
i vratili se u ocean.
Kornjače.
Možda su ih ovamo otjerali suparnici
ili su ih privukle mogućnosti.
Kornjače su se vratile u mora koja su njihovi preci napustili
i danas ne nastanjuju jedino najhladnije oceane.
Ipak, jednom godišnje odrasle ženke vraćaju se na kopno
kako bi položile jaja.
Ovdje, na rubu Velikog koraljnog grebena…
okupljaju se u tisućama.
Ovakva okupljanja
jedan su od najljepših prizora u prirodi
milijunima godina.
Postoji razlog za ovo okupljanje.
Brojnost pruža sigurnost.
Kornjače su se razvile u trijasu.
No kad su osvojile mora, ocean je bio dom opasnih grabežljivaca.
Ovaj Plesiosaur dugačak je osam metara.
On je također gmaz,
ali provodi cijeli život u moru.
Budući da Plesiosaur može pojesti ograničenu količinu hrane,
okupljanje u ovako velikom broju
omogućuje preživljavanje mnogo većem broju kornjača.
Preostaje im samo
da se izvuku na obalu na kojoj su rođene
i pronađu savršeno mjesto na kojem će poleći jaja.
Nakon gotovo dva mjeseca ženke su nagrađene za svoj trud.
Mladunci.
No svaki od njih sad mora voditi svoju bitku…
dok instinktivno kreće prema oceanu.
Pterosauri.
Mnogo prije nego što su postojale ptice,
ova je skupina drevnih gmazova napravila golem evolucijski korak.
Počeli su letjeti…
i postali gospodari zraka.
Potpuno bespomoćno,
ovo mladunče može samo…
nastaviti dalje.
Zanemaruje neuspjele pokušaje
i nada se da će Pterosauri imati više nego dovoljno izbora.
Svakim sretnim izmicanjem
bliže je rubu vode.
No čak ni oni koji dođu do oceana nisu sigurni.
Samo ulaskom u dublju vodu
mogu izbjeći Pterosaure…
i pobjeći u plavetnilo.
Gmazovi su nekoć vladali nebom i valovima.
Unatoč njihovoj nadmoći,
i Pterosauri i Plesiosauri s vremenom će izumrijeti.
Ipak, jedan od vladajućih gmazova iz tog razdoblja uspio je preživjeti.
Tako je savršen u lovu iz potaje
da ga čak i nakon 200 milijuna godina…
malo tko može nadmašiti.
Nesvjesni opasnosti,
gnuovi dolaze utažiti žeđ.
Umalo.
No nije važno.
Nilski krokodil zna da će se gnuovi vratiti…
baš kao i uvijek.
Krokodil nečujno uranja kako ga ne bi primijetili.
Zadržava dah
do sat vremena.
Krokodili mogu usporiti puls na samo dva otkucaja u minuti…
i gotovo se u potpunosti isključiti…
na način koji su gmazovi usavršili milijunima godina prije.
Međutim, napada u trenutku.
Prelazi iz stanja mirovanja
u energičan proboj
u djeliću sekunde.
Stvara dovoljno brzine i snage…
da svojim pet metara dugačkim tijelom…
izleti iz vode.
Sve to na prazan želudac
i u jednom dahu.
Današnji krokodili postižu jednak uspjeh tom metodom
kao i njihovi prapovijesni preci.
Današnji krokodili vladaju vodama u kojima žive…
ali nisu sveprisutni grabežljivci kakvi su nekoć bili.
U razdoblju trijasa
prirodne sile usmjerile su priču o životu
u posve novom smjeru.
PRIJE 234 MILIJUNA GODINA
Neprekidne vulkanske erupcije uzrokovale su novo globalno zatopljenje.
Porasla je temperatura u morima i potaknula isparavanje oceana.
Na sjeveru Pangee vjetrovi puni vlage udarili su u greben visok 3000 metara…
stvorivši pravo monsunsko vrijeme.
Počela je padati kiša…
biblijskih razmjera.
Oluje su bjesnile po cijelom planetu.
Pljuskovi su trajali više od milijun godina…
pretvorivši suhe pustinje rane Pangee u davno sjećanje.
Na krajnjem sjeveru bujice su tekle s vrhova planina.
Površinska voda preobrazila je krajolik…
noseći mulj bogat hranjivim tvarima.
Uskoro su vodeni putovi prekrivali više od 1,6 milijuna kilometara…
područje veličine Aljaske,
stvorivši najveću deltu u povijesti Zemlje.
Ti plodni vodeni putovi postali su žila kucavica novoga svijeta…
poticaj za evoluciju.
Crnogorice su došle do izražaja.
Prvi put od permskog izumiranja…
naš se planet opet pretvorio u šumovitu zemlju divova.
PRIJE 210 MILIJUNA GODINA
Mnogi drevni gmazovi nisu se prilagodili novom krajoliku.
No jedna skupina prigrlila je promjenu u biljnom svijetu…
a uskoro će ustati i zavladati svijetom.
Mladunci započinju život slično kao i ostali gmazovi.
Izliježu se iz jaja…
imaju ljuskavu kožu…
i prepušteni su sami sebi
od trenutka kad dođu na svijet.
No postoje neke razlike.
Imaju mnogo učinkovitiji sustav disanja
zbog kojega im krv neprestano kola plućima…
tako da mogu trčati,
a da se ne zaustavljaju da dođu do daha.
Udovi su im smješteni ispod tijela, a ne postrance,
tako da mogu uspravno hodati.
To omogućuje sićušnoj mladunčadi da naraste u odrasle jedinke
koje su pedeset puta veće.
Dio su obiteljskog stabla gmazova,
ali predstavljaju zasebnu granu.
Rani divovi poput Plateosaura
mogu dosegnuti nove, više izvore hrane.
Mogu probaviti tvrde iglice crnogorica…
a zbog svoje veličine
mogu održavati višu tjelesnu temperaturu
danju i noću.
To je dobitna kombinacija koja će najaviti novo doba.
Jursko razdoblje.
Ova nova dinastija vladat će
više od 150 milijuna godina.
Za vrijeme te vladavine pojavit će se najčuvenija stvorenja
koja su ikad hodala Zemljom.
Dobro došli u doba dinosaura.
Prijevod titlova: Andrea Šimunić