252 miljoner år sedan,
och vår planet är döende.
Den största utrotningen i historien har lämnat världen ödelagd
och dödstyst.
Men det här är historien om de få
som överlevde.
KAPITEL 4
252 MILJONER ÅR SEDAN
Början av triasperioden,
och eldfloderna avtar gradvis.
I deras kölvatten
täcker svalnande lava ett område hälften så stort som USA
i en jordskorpa upp till tre kilometer djup.
Vulkaniska gaser har fått den globala temperaturen att stiga.
Skogar och rev
har förintats.
Hundratals miljoner år av evolution…
…borta.
Men här,
dolda i det svarta landskapet,
finns möjligheter.
För det finns en viss livsform som frodas av döda organiska ämnen,
svampar.
När världen var en apokalyptisk kyrkogård
var svamparna i sitt rätta element.
Och i några tusen år
blev dessa simpla organismer
den dominerande livsformen
på jorden.
Men inte alla som överlevde permperiodens utrotning
litade på död för sin framgång.
En oansenlig varelse
råkade vara perfekt lämpad att ta över världen.
Lystrosaurus,
en uråldrig förfader till däggdjuret.
Denna märkliga varelse, som var ungefär så stor som en gris,
var van vid att gräva ner sig
och söka tillflykt i grottor.
En livsstil som räddade den
när andra djur dog.
Stackare som en gång befann sig i underläge
är de nu en av de få tursamma som har överlevt armageddon.
När det mesta av vegetationen har förstörts
är det svårt att hitta föda.
Men lystrosaurus är uthålliga
och kan söka föda över stora områden.
De är ständigt på väg
och letar efter rötter, rotfrukter och små fickor av återväxt.
Men de var inte de enda djuren som överlevde.
Många livsformer
hittade ett sätt.
Lystrosaurus simpla men anpassningsbara livsstil
skulle visa sig bli fantastiskt lönsam.
Med avsaknaden av konkurrens och stora rovdjur
hade vulkanutbrotten tagit den från botten näringskedjan
till att vara djuret som ärvde jorden.
Under åren efter massutrotningen
utgjorde de tre fjärdedelar av alla ryggradsdjur på land,
nåt som inget annat djur nånsin har gjort.
Men deras dominans varade inte,
för en annan överlevande efter massutrotningen
var på uppgång
tack vare enorma förändringar i planetens själva struktur.
Under tiotals miljoner år
hade jordens kontinenter närmat sig varandra
och skapat ett stort hav på ena sidan av världen
och en enda enorm landmassa på den andra.
Superkontinenten Pangea.
Torkan som började under en tidigare era
förstärks nu av brännande värme.
Temperaturen kan nå 40 grader Celsius.
Sandstormar drar fram över inlandet.
Sanddynerna blir över en kilometer höga
och bildar gradvis den största och mest ogästvänliga öken
som någonsin skådats på planeten.
Men i utkanten av detta karga och livlösa landskap
var en annan grupp överlevande på uppgång.
Och än idag dominerar de våra öknar.
Det här är Atacamaöknen i Sydamerika.
Det har varit en öken här sen triasperioden.
Vissa delar har inte fått en droppe regn på årtionden.
Men ett sorts djur trivs här.
Ödlor.
De är reptiler som är utmärkt anpassade till den torra miljön.
De har stark, fjällig hud,
så att de skrumpnar inte ihop under den glödheta solen.
Istället ger solen dem energi
och värmer upp deras kalla blod så att de kan uppnå snabba hastigheter.
Men även ökenreptiler måste släcka sin törst.
Vatten som sipprar upp genom marken.
Tyvärr är dessa vattenhål nästan lika salta som Döda havet.
Att dricka det skulle innebära döden,
så dessa ödlor får sitt vatten från en oväntad källa,
ett djur vars förfäder också överlevde armageddon.
Insekter drabbades hårt av massutrotningen,
men vissa klarade sig.
Idag är dessa vattenflugor saltspecialister.
De avsaltar vattnet,
och i processen gör de sig själva till perfekta små vattenflaskor
för ödlor.
Utmaningen är att fånga dem.
Äntligen.
Men just när den har fått in tekniken
så närmar sig trubbel.
De bästa flugfångstplatserna är eftertraktade
och stamgästerna gillar inte att dela med sig.
Ett dödläge,
men på en annan ödlas territorium.
Den törstiga ödlan tar tillfället i akt
och utnyttjar att de är distraherade,
om så för en kort stund.
Som de ultimata ökenborna
är ödlorna är tuffa och motståndskraftiga,
precis som sina gamla förfäder.
Men under triasperioden var det mycket större reptiler
som skulle förändra historiens gång.
248 MILJONER ÅR SEDAN
Under de fyra miljoner åren sedan perm-utrotningen
har lystrosaurus dominerat.
De kom ut i en nästan tom värld
och har tagit till vara på situationen.
Livet leker.
Men dessa däggdjursförfäder
har inte stött på mycket konkurrens eller många rovdjur
förrän nu.
Medan planeten återhämtar sig
har vissa reptiler vuxit till storslagna proportioner.
Det här är en erythrosuchus.
Med en längd på nästan tre meter är den det största rovdjuret under sin tid.
Flockar av lystrosaurus är ett enkelt mål.
De har inget försvar mot den här nya sortens reptiler.
De är inte ens medvetna om vilket hot de utgör.
Som en räv i ett hönshus
kan en erythrosuchus döda mer än den behöver.
Lystrosaurusen var den ovetande dronten
av sin tid.
Kombinationen av rovdjur och rivaler
gjorde att lystrosaurusen gick från total dominans av planeten
till utrotning.
Däggdjuren hade förlorat sin krona.
Det här
var reptilernas era.
Idag finns det mer än 10 000 arter av reptiler,
men alla är inte lika skrämmande som deras förfäder.
I takt med att jorden har förändrats
har reptiler behövt anpassa sig till en allt trängre värld.
Och den hårda, fjälliga huden
som lät dem erövra Pangeas öknar
fortsätter att vara hemligheten bakom deras framgång.
För vissa har deras hud gjort dem till mästare på kamouflage.
Men hud kan också användas till att skrämma bort en angripare.
Ändå krävs det ibland mer drastiska åtgärder.
Den må ha undkommit fågeln,
men ödlor är inte kända för sin simförmåga.
Ändå har anolisödlan i Costa Rica en utomordentlig överlevnadsteknik.
När den andas ut skapar den en bubbla som fastnar på sin vattenavvisande hud
och bildar sin egen dykarklocka
vilket gör att den gömma sig i vattnet
i upp till 15 minuter.
Dagens reptiler är experter på att leva i marginalerna,
så det är svårt att tänka sig att de en gång dominerade vår planet.
Men det finns några öar i Indonesien
som ger oss en inblick i ett avlägset förflutet.
För här härskar ödlor fortfarande.
Nykläckt och redan nyfiken.
Den här ungen inleder sitt liv i ett paradis för ödlor.
Det enda problemet hon har
är hennes släktingar.
För det här är en komodovaran-unge,
och komodovaraner är kannibaler
som luktar med sina kluvna tungor för att hitta byten.
För världens största ödlor
är varanungar perfekta munsbitar.
Som tur är för henne utgör ett bo av begravda varanägg
en enklare måltid.
Men det tillfredsställer inte det här monstret länge.
Sju eller åtta år av att gömma sig i träden behövs
innan hon är stor nog att stå upp för sig själv.
Den vuxna är för tung för att klättra och börjar leta efter nåt
mer lättillgängligt.
Ett tjockt lager lera kan inte dölja det här djurets doft.
Vattenbufflar är alltid vaksamma
och på sin vakt mot sina reptilhärskare.
Men buffelkalvar är inte lika sluga som sina föräldrar.
Varanen har förlorat sitt byte,
men bara tillfälligt.
Gift från en körtel i dess käke
förhindrar bytets blod från att koagulera,
vilket leder till ett farligt blodtrycksfall.
Resultatet…
…är oundvikligt.
Det här är ett eko av hur livet var
under triasperioden.
Däggdjur måste kämpa för sina liv
medan reptiler dominerar och självsäkert spatserar fram.
Men under reptilernas tidiga herravälde var kanske det mest anmärkningsvärda
när några av dem lämnade land
och återvände till havet.
Sköldpaddor.
Oavsett om de tvingades hit på grund av konkurrens
eller lockades hit av möjligheter
återvände sköldpaddorna till haven som sina förfäder lämnade,
och idag lever de i alla utom de kallaste haven.
Men en gång om året måste vuxna honor återvända till torra land
för att lägga ägg.
Här, vid utkanten av Stora barriärrevet,
samlas de i tusentals.
Aggregationer som dessa
har varit ett av naturens största spektakel i miljontals år.
Det finns en bra orsak till den här samlingen,
det är tryggare att vara många.
Sköldpaddor utvecklades först under triasperioden,
men när de väl hade erövrat haven var havet ett hem för dödliga rovdjur.
Det här är en åtta meter lång plesiosaurus.
Det är också en reptil,
men en som tillbringar hela sitt liv till havs.
Eftersom plesiosaurusen inte kan äta hur mycket som helst
överlever många fler sköldpaddor när de samlas i stora antal.
Allt som återstår
är att ta sig upp på stranden där de föddes
och hitta den perfekta platsen att lägga ägg.
Nästan två månader senare belönas honornas ansträngningar.
Nykläckta ungar.
Men var och en har nu sitt eget gatlopp att springa
när de instinktivt rör sig mot havet.
Pterosaurier.
Långt före fåglarnas existens
tog denna grupp uråldriga reptiler ett stort evolutionärt kliv.
De började flyga
och blev luftens mästare.
Helt försvarslös
är den här ungens enda chans
att fortsätta,
ignorera att den nästan blir tagen
och hoppas att pterosaurierna ska hitta andra byten.
Varje gång den kommer undan
tar den närmare vattenbrynet.
Men inte ens de som når fram till havet är säkra.
Bara genom att ta sig till djupare vatten
kan den undvika pterosaurierna
och fly ut i det blå.
En gång härskade reptiler både i himmel och i hav.
Men trots deras dominerande ställning
skulle både pterosaurier och plesiosaurier komma att utrotas.
Men en av de härskande reptilerna från den här eran har överlevt.
De är så perfekta smygjägare
att efter 200 miljoner år
har inte mycket överträffat dem.
Omedvetna om faran
kommer gnuer för att släcka törsten.
Nära.
Men det kvittar.
Nilkrokodilen vet att gnuerna kommer att återvända
som de alltid har gjort.
För att undvika att bli upptäckt sjunker krokodilen tyst ner
och håller andan
i upp till en timme.
Krokodiler kan sakta ner pulsen till endast två slag per minut.
De stänger nästan ner fullständigt
på ett sätt som reptilerna fulländade för miljontals år sedan.
Men när den väl attackerar
går den från passivitet
till explosiv energi
på bara en bråkdel av en sekund.
Med tillräckligt med snabbhet och kraft
för att slunga sin fem meter långa kropp
upp ur vattnet
på tom mage
på ett enda andetag.
Den tekniken är lika framgångsrik för krokodiler nu
som den var för deras förhistoriska förfäder.
Dagens krokodiler dominerar vattnet de lever i
men de är inte de utbredda rovdjur de en gång var.
För under triasperioden
skulle naturens krafter skicka livets historia
i en helt ny riktning.
234 MILJONER ÅR SEDAN
Ihållande vulkanutbrott orsakade ännu en period av global uppvärmning.
När havstemperaturen ökade skyndade de på havens avdunstning.
I norra Pangea mötte fuktiga vindar en 3 000 meter hög ås
vilket bildade jättelika monsunväder.
Och det började regna
med bibliska mått.
Oväder rasade över hela planeten.
Skyfallen varade i över två miljoner år
vilket förvandlade Pangeas torra öknar till ett avlägset minne.
Norrut forsade vattnet från högt upp i bergen.
Ytvattnet förändrade landskapet
och bar med sig näringsrik slam.
Vattenvägarna täckte snart mer än 1,6 miljoner kvadratkilometer,
ett område lika stort som Alaska,
vilket skapade det största deltat i jordens historia.
Dessa bördiga vattenvägar blev livsnerven för en ny värld,
evolutionens bränsle
Barrträd trädde fram.
Och för första gången sedan den permiska utrotningen
återvände vår planet till en skogsmark av jättar.
210 MILJONER ÅR SEDAN
Många reptiler lyckades inte anpassa sig till det nya landskapet.
Men en grupp omfamnade denna förändring av växtlivet
och skulle snart ta över världen.
Ungarna inleder livet som andra reptiler.
De kläcks ur ägg,
de har fjällig hud
och de måste ta hand om sig själva
från stunden de kommer till världen.
Men det finns skillnader.
De har ett effektivare andningssystem
som ständigt pumpar blod genom lungorna
som gör att de kan springa
utan att behöva stanna för att hämta andan.
Deras ben sträcker sig under kroppen, istället för åt sidan,
så att de kan gå upprätt.
Det gör det möjligt för de små ungarna
att bli 50 gånger så stora när de är vuxna.
De är en del av reptilens släktträd,
men de är en egen unik gren.
Tidiga jättar, som plateosaurus,
kan nå de nya högre matkällorna,
deras magar kan smälta de hårda barren,
och deras storlek
hjälper dem att bibehålla en högre kroppstemperatur dygnet runt.
Det är en vinnande formel som ska inleda en ny tidsålder.
152 MILJONER ÅR SEDAN
Juraperioden.
Den här nya dynastin skulle härska
i mer än 150 miljoner år.
Ett välde som skulle bevittna frammarschen av några de mest ikoniska varelserna
som nånsin har funnits på jorden.
Välkommen till dinosaurernas era.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt